Справа № 610/5042/25
Провадження № 2/610/810/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03.06.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого - судді Феленка Ю.А., 
за участю: секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,
позивача ОСОБА_1 , 
представник третьої особи - Колп В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

19.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що дитина постійно проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні дитини не бере, проживає окремо з 2016 року, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на її утримання не надає, аліменти не сплачує. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на серпень 2025 року складає 81 456,60 грн. Наведене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Пояснив, що з 2016 року виховує дитину самостійно. Відповідач самоусунулася від своїх батьківських обов`язків та виїхала на постійне місце проживання до Азербайджану, з дитиною спілкується лише у месенджерах, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не бере, життям, здоров`ям та навчанням дитини не цікавиться. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв та клопотань від неї не надходило.
Представник третьої особи - Донецької селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки вона вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина протягом тривалого часу проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. 

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

09.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав було прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.02.2026 (а.с. 20).
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 07.04.2026.
07.04.2026 судове засідання було відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання, а також виниклою необхідністю викликати для допиту малолітнього ОСОБА_3 .
03.06.2026 протокольною ухвалою суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та відсутність у позивача заперечень проти заочного розгляду справи (а.с. 63).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29.10.2018 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
З повідомлення КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Донецької селищної ради від 15.01.2026 убачається, що за період спостереження за станом здоров`я дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2019 року його мати ОСОБА_2 до амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Пришиб з приводу здоров`я дитини не зверталася, ані засобами телефонного зв`язку, ані особисто. Дитину на прийом до лікарів супроводжував батько ОСОБА_1 або дід ОСОБА_5 та баба ОСОБА_6 . Всі рекомендації лікаря щодо лікування та профілактики дитини виконувалися в повному обсязі, дитина щеплена за віком (а.с. 31).
Комісією в складі старости Пришибського старостинського округу Устиченко О., діловода Моргун О. та сусідки ОСОБА_8 було обстежено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду від 29.11.2018 ОСОБА_2 знята з реєстрації місця проживання. З того часу участі у вихованні сина не бере. ОСОБА_3 перебуває на утриманні ОСОБА_1 . На підставі обстеження житлового будинку 13.01.2026 виконавчим комітетом Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області складено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 (а.с. 31 зворот).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 13.01.2025 № 05/16-10 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 32).
Виконавчим комітетом Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області надано висновок, у якому зазначено, що питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області. Членами комісії було досліджено відповідні документи, зокрема акт обстеження житлово-побутових умов, довідку про склад сім`ї, повідомлення КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Донецької селищної ради та встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 тривалий час на території Донецької територіальної громади Ізюмського району Харківської області не проживає, участі у вихованні та утриманні сина не бере, долею дитини не цікавиться, аліменти на його утримання не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів станом на серпень 2025 року у сумі 81 456,60 грн. За таких обставин комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 20).
Опитаний у судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області Колп В.О. малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що мати поїхала до Азербайджану, коли йому було 4 роки. При цьому вона підтримує з ним зв`язок, телефонує приблизно один раз на місяць, цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням. Також він періодично спілкується по телефону з іншими родичами з боку матері.

Норми права, які застосував суд.

Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами 1, 6 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 11 Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону).
Частиною 8 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання.
Підстави позбавлення батьківських прав встановлені частиною першою статті 164 СК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Мотиви суду.

Позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).
З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України.
У пункті 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).
У рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Іlya Lyapin vs russia»" (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, провадження № 61-13425св23.
Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України зазначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанова Верховного Суду від 26.12.2024 у справі № 561/474/24, провадження № 61-13691св24).
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Самі по собі встановлені факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24).
У висновку органу опіки та піклування Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, визначено доцільним позбавити ОСОБА_10 батьківських прав стосовно її малолітньої дитини, оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не цікавиться навчанням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. При цьому, висновок ґрунтується лише на даних, отриманих від адміністрації медичного закладу, де перебуває на обліку малолітній ОСОБА_3 , даних, встановлених з акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї позивача та довідки про склад сім`ї позивача.
Крім того, висновок містить відомості про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. 
Разом з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) наголосив, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
За таких обставин, суд визнає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 недостатньо мотивованим, формальним та таким, що не містить належного, підтвердженого доказами обґрунтування виключної необхідності позбавлення матері батьківських прав, а також, що таке позбавлення відповідатиме інтересам дитини.
Натомість, не убачається дій органу опіки та піклування у динаміці щодо супроводу цієї родини, надання їй допомоги в межах покладених на них функцій і завдань. 
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
З матеріалів справи убачається, що дитина проживає з батьком. 
На підтвердження викладених у позовній заяві доводів стосовно невиконання відповідачем своїх обов`язків з утримання дитини позивач надав лише розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини. 
З рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29.10.2018 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї позивача та довідки про склад його сім`ї убачається, що відповідач не зареєстрована і не проживає фактично разом з позивачем та їхньою спільною дитиною ОСОБА_3 .
При цьому, факт не проживання матері разом з дитиною та колишнім чоловіком не свідчить про її умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, зазначені вище докази (акт, довідка та рішення суду тощо) є даному випадку неінформативними і не освітлюють суттєвих обставин, що стосуються цієї справи. 
Отже, у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення її від виховання своєї дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав
Так, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих, достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, як і не доведено, що інтереси дитини потребують позбавлення матері батьківських прав щодо неї.
Разом з цим, з пояснень малолітнього ОСОБА_3 встановлено, що відповідач спілкується з ним по телефону, цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням.
Отже, позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини. 
Крім того, суд враховує, що відповідач є громадянкою іншої держави, а враховуючи введення в Україні воєнного стану, який діє і дотепер, позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини, може суттєво ускладнювати перетин нею державного кордону та перешкоджати в`їзду на територію України.
При цьому, як було встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень малолітнього ОСОБА_3 , мати не бажає втратити зв`язок з дитиною, регулярно спілкується з ним по телефону, що свідчить про її зацікавленість та небайдужість до його життя.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав матері малолітньої дитини у даному випадку є недоцільним та передчасним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу також відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 7, 150, 152, 164, 166 СК України, статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні.
Третя особа: Служба у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, місцезнаходження: 64250, Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд. 40, код ЄДРПОУ 43930600.

Повний текст рішення суду складено 15 червня 2026 року.

Суддя	Ю.А. Феленко