ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 308/8743/23 пров. № А/857/3402/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року ( суддя Скраль Т.В., ухвалене в м. Ужгороді, повний текст складено 28.11.2025 року) у справі № 308/8743/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області, Житлово-побутової комісії Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області та з наведених в ньому підстав просив : 1) визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області №1 від 29.07.2020, в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м); 2) визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м); 3) зобов`язати житлово-побутову комісію Управління Служби безпеки України в Закарпатській області за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м).
В обґрунтування позову позивач зазначив, що при відмові у задоволенні заяви ЖПК УСБУ в Закарпатській області посилається на положення ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, згідно якого жилі приміщення для постійного проживання надаються військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше. Однак, вказане положення розповсюджується саме на військовослужбовців, яким позивач на даний час не є, оскільки він звільнений з військової служби. В свою чергу, згідно положення ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду. Також зазначає, що пп “а” п. 5.21 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Голови Служби безпеки України від 06.11.2007 р. № 792, передбачає окремий випадок надання співробітникам СБУ для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових, а саме тим, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше. Тобто, комісія при відмові в задоволенні заяви не врахувала, та свідомо проігнорувала, наявність в Інструкції окремого підпункту, який регламентує порядок виключення житла з числа службових, для осіб, які звільнені з військової служби СБУ. Відтак позивач вважає рішення ЖПК УСБУ в Закарпатській області № 1 від 29.07.2020, в частині відмови у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключенні із списку житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на чинне законодавство України.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення (протокол) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області №1 від 29 липня 2020 року, в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м).
Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м).
Зобов`язано житлово-побутову комісію Управління Служби безпеки України в Закарпатській області за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на те, що судове рішення ухвалене без повного та всебічного зясування обставин справи, що мають значення, за невідповідністі висновків викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.11.2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління СБУ в Закарпатській області, Житлово-побутової комісії Управління СБУ в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії відмовити повністю. 
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, апелянт зазначає, що рішення Житлово-побутової комісії Управління СБУ в Закарпатській області від 29.07.2020 (протокол ЖПК Управління № 1 від 29.07.2020) щодо ОСОБА_2 , єдиною підставою для прийняття якого була відсутність у позивача вислуги на військовій службі 20 років і більше, переглянуте та скасоване тією ж комісією через його безпідставність. Апелянт вказує, що протокол (рішення) засідання ЖПК Управління № 8 від 19.09.2025 (зокрема і в тій частині, що стосуються ОСОБА_1 ), ні протокол (рішення) засідання ЖПК Укправління № 9 від 17.10.2025 (зокрема і в тій частині, що стосується ОСОБА_1 ) є чинними, ніким не оскаржені та не скасовані. Відтак апелянт вважає, що суд першої інстанції визнав протиправним і скасував рішення, яке 19.09.2025 року було скасоване належним субєктом (ЖПК Управління).
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 з військової служби був звільнений у звязку із проведенням організаційних заходів (на підставі добровільно поданого ним рапорту від 19.11.2018), а не у звязку зі скороченням штатів. Відтак вважає, що пункт 8 ст.12 Закону України «Про соціальний іі правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає, що військовослужбовці, які звільнені з військової служби у звязку із проведенням організаційних заходів – у разі неможливості їх використання на військовій службі мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.
Крім цього апелянт зазначає, що прийняття рішень про виключення приміщення із категорії «службових», а також надання житла для постійного проживання співробітникам СБ України, у тому числі звільненим зі служби у запас, на яких не поширюється дія імперативної норми, передбаченої пунктом 8 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є дискреційним повноваженням органу.
Позивач ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, покликаючись на те, що відповідач, достеменно знаючи про законні підстави позивача для отримання спірного житла для постійного проживання, визнавши наявність у нього права на виключення житла з числа службових, двічі, протиправно, всупереч вимогам законів та підзаконних нормативних актів – ухвалив рішення про відмову у внесенні житлово-побутовою комісією Управління пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення спірного житла зі списку службових житлових приміщень і надання його для постійного проживання, відтак вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим та законним, а тому просить залишити апеляційну скаргу Управління СБУ в Закарпатській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Позивач згідно поданої до суду заяви від 19.05.2026 року, просив розгляд справи здійснювати без його та його представника участі. Також у вказаній заяві просить просить залишити апеляційну скаргу Управління СБУ в Закарпатській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, що згідно договору купівлі-продажу квартири № 143 від 25.10.2017 року Управління СБ України в Закарпатській області придбало у власність вказану квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Дана квартира складається з однієї кімнати, має загальну площу 46, 5 кв.м та житлову площу 21.4 кв.м.. Рішенням Ужгородської міської ради № 1401 від 18.01.2019 "Про перейменування вулиць" назву вулиці Перемоги у м. Ужгороді змінено на Капушанська.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101532659 від 25.10.2017 року, зазначена квартира зареєстрована на прав власності за УСБУ в Закарпатській області за №1231280721101.
За клопотанням Управління виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийняте рішення від 08.11.2017 року № 351 про включення даної квартири до числа службових.
В подальшому, на засіданні ЖПК УСБУ в Закарпатській області від 08.12.2017 року (протокол № 2) ініційоване питання про звернення до виконавчого комітету Ужгородської міської ради з клопотанням про видачу ордеру на дану службову квартиру ОСОБА_1 , на склад дві особи (він, дружина). Рішення про надання вказаного службового житла ОСОБА_1 погоджене у встановленому порядку на засіданні ЖПК ЦУ СБ України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що 23 березня 2018 року Виконавчим комітетом міської ради міста Ужгорода видано ОСОБА_1 ордер № 000164 на право зайняття однокімнатної квартири загальною площею 21,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_2 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради від 21.03.2018 року № 71.
Наказом Служби безпеки України від 14 грудня 2018 року № 1608-ОС “По особовому складу” звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом “а” пункту 61, підпункту “г” пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пунктом 88-1 у запас Служби безпеки України по Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_1 , (т.1, а.с. 32).
В подальшому, 20 грудня 2018 року наказом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 208-ОС “По особовому складу” виключено зі списків особового складу майора юстиції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника управління по посаді слідчого в особливо важливих справах, звільненого з військової служби з дня виключення зі списків особового складу наказом Голови Служби безпеки України від 14 грудня 2018 року № 1608-ос, з 22 грудня 2018 року, (т.1, а.с. 31).
ОСОБА_1 26 березня 2019 року звернувся із заявою до начальника Управління СБ України в Закарпатській області, в якій просить вказівки розглянути на засіданні житлово-побутової комісії Управління питання щодо передачі для постійного проживання службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка виділена на підставі рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Закарпатській області № 2 від 8.12.2017 та рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 17.01.2018 № 10 (ордер серії СЛ № 000164 від 23.03.2018).
29 липня 2020 року, відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання житлово-побутової комісії Управління СБ України в Закарпатській області, відмовлено ОСОБА_1 у внесенні пропозиції начальнику Управління СБ України в Закарпатській області про виключення зі списків службових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 21,4 кв.м, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 вислуги на військовій службі 20 років, визначної ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”..
19 вересня 2025 року, відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання житлово-побутової комісії Управління СБ України в Закарпатській області, переглянуто рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Закарпатській області, викладене в протоколі № 1 від 29.07.2020 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про передачу йому для постійного проживання (шляхом виключення із числа службових) однокімнатної квартири АДРЕСА_3 у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 вислуги на військовій службі 20 років і більше, визначеної ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, та скасовано вказане рішення як безпідставне відповідно до листа-роз`яснень УПЗ СБУ (вих. № 16/3-5107 від 10.06.2025). Враховуючи надані УПЗ СБУ роз`яснення, вважати, що ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, набув право на одержання житла для постійного проживання, в тому числі шляхом його виключення з числа службових. Розгляд (повторно) заяви ОСОБА_1 від 26.03.2019 року (вх.№ К-90 від 01.04..2019 року з означеного вище питання здійснити на черговому наступному засіданні житлово-побутової комісії Управління у передбачений п.2.9 інструкції № 792 строк (не пізніше одного місяця з дня прийняття цього рішення, (т.2, а.с. 207-209).
17 жовтня 2025 року згідно витягу з протоколу № 9 засідання житлово- побутової комісії Управління СБ України в Закарпатській області відбувся повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 26.03.2019 року про передачу йому квартири для постійного проживання шляхом виключення з числа службових, де за наслідками відмовлено ОСОБА_1 у внесенні житлово-побутовою комісією Управління пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку службових житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 21.4 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м.- у зв`язку із наявною) як станом на 26.03.2019 року чи 29.07.2020 року так і по теперішній час) потребою Управління у використанні такого службового житла.
Суд першої інстанції задовольняючи позов вказав, що ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, набув право для одержання житла для постійного проживання, в тому числі шляхлм його виключення із числа службових.
Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 27 Закону України “Про Службу безпеки України” держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби Безпеки України.
Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, цього Закону, інших актів законодавства.
Згідно статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей” (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно положень статті 34 Житлового кодексу України (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.
Також статтею 125 ЖК України, визначено, осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України, а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Службі безпеки України після звільнення та членам їх сімей, в тому числі, - членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов врегульований Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Служби безпеки України від 06.11.2007 №792 (надалі - Інструкція №792, у редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Так, пунктом 5.17 Інструкції № 792 визначено, що зі службових житлових приміщень без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено в тому числі осіб, які мають вислугу або стаж роботи в СБ України не менше як десять років; звільнених у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Вказана вимога Інструкції узгоджується із ст. 125 ЖК України.
Відповідно до вимог Інструкції № 792, п. 3.13. співробітники, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку до одержання житла з державного житлового фонду.
Також згідно пункту 5.22 Інструкції №792 за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа: а) має вислугу на військовій службі 20 років і більше; б) звільнена з військової служби за вислугою років, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, унаслідок інвалідності, захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби; в) перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що за змістом пункту 5.13 Інструкції № 792, рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.
Як вже зазначалося судом, що 23 березня 2018 року Виконавчим комітетом міської ради міста Ужгорода видано ОСОБА_1 ордер (службовий) № 000164 на право зайняття однокімнатної квартири загальною площею 21,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_2 . 
14 грудня 2018 року наказом Служби безпеки України № 1608-ОС “По особовому складу” звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом “а” пункту 61, підпункту “г” пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пунктом 88-1 у запас Служби безпеки України по Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_1 , (т.1, а.с. 32).
20 грудня 2018 року наказом Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 208-ОС “По особовому складу” виключено зі списків особового складу майора юстиції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника управління по посаді слідчого в особливо важливих справах, звільненого з військової служби з дня виключення зі списків особового складу наказом Голови Служби безпеки України від 14 грудня 2018 року № 1608-ос, з 22 грудня 2018 року, (т.1, а.с. 31).
Пунктом 5.21 Інструкції №792 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що житлове приміщення виключається з числа службового у випадках: якщо в Центральному управлінні, органі, закладі чи установі СБ України відпала потреба в його використанні; якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.
Відповідно до пункту 5.21 Інструкції №792 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа: а) має вислугу на військовій службі 20 років і більше; б) звільнена з військової служби за вислугою років, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, унаслідок інвалідності, захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби; в) перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.
п. 5.22 - факт проживання в службових житлових приміщеннях осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Суд першої інстанції вірно також зазначив, що пункти п.5.20, 5.21 та 5.22 Інструкції зазнали змін з дня виникнення спірних правовідносин, в т.ч. щодо хронології.
Судом першої інстанції вірно вказано, що накладаючи спірні правовідносини на вимоги п. 5.22 Інструкції №792, в редакції станом на 18.03.2018 року можна стверджувати, що позивач частково відповідає вимогам, крім пункту "в", оскільки на обліку тільки з 29.12.2009 року.
Як встановлено судом ОСОБА_1 майор юстиції запасу, у період 14.07.2004 року по 22.12.2018 року проходив службу в органах СБУ на офіцерських посадах. Згідно наказу Голови СБУ від 14.12.2018 року № 1608-ос звільнений з 22.12.2018 року у запис СБУ за пп. "а" п. 61 пп "г" п. 62 та п.88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України - у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (Том1, а.с.32)
Позивач з 29.12.2009 року перебуває на квартирному обліку в Управлінні та включений до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, як учасник бойових дій (протокол ЖПК № 1 від 21.11.2016 року).
Під час проходження служби здобув статус учасника бойових дій (посвідчення НОМЕР_1 від 06.05.2016 року) та набув право на позачергове безоплатне отримання у приватну власність майна ( а.с.33, т.1).
Як зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні житлово-побутова комісія УСБУ в Закарпатській області зазначила, що підставою для відмови у задоволенні заяви позивача є наявна потреба Управління у використанні спірної квартири як службового житла для проживання військовослужбовців, оскільки житлом не забезпечено значну кількість співробітників, у тому числі разом із сім`ями. 
Разом з тим колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що право позивача у даному випадку гарантоване імперативною нормою, а саме пунктом 8 статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” , якою визначено: “Військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду”.
Слід зазначити, що механізм реалізації цього права знайшов своє відображення в Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380. Зокрема, у пункті 10 розділу 7 передбачено, що: “Військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку”.
Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до витягу з протоколу № 8 від 19.09.2025 року, де за наслідками засідання житлово-побутової комісії Управління СБ України в Закарпатській області, переглянуте рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Закарпатській області, викладене в протоколі № 1 від 29.07.2020 де вказано, що ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, набув право на одержання житла для постійного проживання, в тому числі шляхом його виключення з числа службових. Однак, в даному рішенні відповідачем не конкретизовано право саме на одержання, якого житла, як це просив позивач у своїй заяві, від 26.03.2019 року (а.с.34 т.1) та (а.с.207-209, т.2). 
З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з вищенаведених підстав підлягає до задоволення вимога про визнання протиправним та скасування рішення (протокол) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 1 від 29 липня 2020 року.
Таким чином, позивач повністю відповідає зазначеним умовам: він був звільнений у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, перебуває на квартирному обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, і займає у спірну квартиру на законних підставах. Відтак у нього сформовано цілком легітимне очікування, підтверджене законом, на реалізацію права на житло для постійного проживання. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що формально-організаційна потреба органу у службових приміщеннях не може скасовувати пряму гарантію реалізації права особи, закріплену у п.8 ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, набув право на одержання житла для постійного проживання, в тому числі шляхом його виключення з числа службових.
Щодо твердження апелянта про протиправність скасування судом першої інстанції рішення (протоколу) ЖПК Управління СБУ в Закарпатській області №1 від 29.07.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку житлових приміщень та надання для постійного користування однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21, 4 кв.м.) у зв`язку з тим, що відповідачем власним рішенням (протокол засідання ЖПК Управління № 8 від 19.09.2025) скасовано своє попереднє рішення, то колегія суддів зазначає, що аналіз протоколу № 8 від 19.09.2025 у сукупності з протоколом № 1 від 29.07.2020 свідчить, що фактично було усунуто лише окрему мотивувальну частину рішення, а саме щодо посилання на відсутність у ОСОБА_1 вислуги на військовій службі 20 років і більше, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та підставно скасував протокол ЖПК УСБУ в Закарпатській області № 1 від 29.07.2020 року.
Щодо доводів апелянта про відсутність доказів звільнення позивача з військової служби СБУ у зв`язку з скороченням штатів, то колегія суддів зазначає, що із зазначеного вище наказу Голови СБУ від 14.12.2018 року № 1608-ос вбачається, що позивач звільнений з військової служби з дня виключення зі списків особового складу (22.12.2018 року) у запас СБУ за пп. "а" п. 61 пп "г" п. 62 та п.88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України - у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (Том1, а.с.32).
Також апелянт зазначає, що на позивача ОСОБА_1 не поширюється дія імперативної норми, передбаченої пунктом 8 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак колегія суддів зазначає, що ЖПК УСБУ в Закарпатській області визнав наявність у позивача права на отримання житла для постійного проживання, у тому числі шляхом виключення його із числа службових, що підтверджується витягом з протоколу ЖПК УСБУ в Закарпатській області № 8 від 19.09.2025. Крім цього слід зазначити, що дана комісія при цьому ствердила, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (том 2, а.с.207-209).
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при прийняті оспорюваного протоколу, відповідачем не були дотримані усі критерії, передбачені частиною другою статті 2 КАС України, а тому судом першої інстанції підставно скасовано рішення (протокол) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області №1 від 29 липня 2020 року, в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м) та з метою захисту порушеного права – визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м) та зобов`язано житлово-побутову комісію Управління Служби безпеки України в Закарпатській області за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 кв.м).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 308/8743/23 без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом 30 днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 25.06.2026