Головуючий І інстанції: С.О. Удовіченко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. 	Справа № 440/15691/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, у справі № 440/15691/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2025 №103650016466 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 29.08.1987 по 27.01.1996, відображених у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1987;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення і інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 20.05.2015 по 05.10.2015, з 24.10.2015 по 03.05.2016, з 16.05.2016 по 01.07.2016, з 22.08.2016 по 22.02.2017, з 19.08.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 по 20.07.2020, з 19.08.2020 по 21.07.2021, з 05.09.2021 по 23.02.2022, 24.02.2022 по 31.12.2022, у періоди часу: з 20.05.2015 по 05.10.2015, з 24.10.2015 по 03.05.2016, з 16.05.2016 по 01.07.2016, з 22.08.2016 по 22.02.2017, з 19.08.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 по 20.07.2020, з 19.08.2020 по 21.07.2021, з 05.09.2021 по 23.02.2022, 24.02.2022 по 31.12.2022, в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовив в призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу періодів роботи, вказаних у трудовій книжці колгоспника та періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення і інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в пільговому обчисленні. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2025 №103650016466 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.08.1987 по 27.01.1996 відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1987 та періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в операції об`єднаних сил, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 20.05.2015 по 05.10.2015, з 24.10.2015 по 03.05.2016, з 16.05.2016 по 01.07.2016, з 22.08.2016 по 22.02.2017, з 19.08.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 о 20.07.2020, з 19.08.2020 по 21.07.2021, з 05.09.2021 по 23.02.2022, 24.02.2022 по 31.12.2022 в розрахунку один місяць служби за три місяці.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником колгоспу, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Крім того, позивачем надано документи, які підтверджують його безпосередню участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, в тому числі і до органу пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії, тому враховуючи висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.01.2023 у справі № 1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі №160/6146/19 дійшов висновку, що вказані в довідках періоди служби позивача при вирішенні питання про призначення пенсії підлягають зарахуванню в кратному розмірі із розрахунку один місяць служби за три місяці. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам чинного законодавства, прийнято з порушенням норм матеріального права та при неповному дослідженні доказів.
Апелянт зазначає, що ГУ ПФУ в Полтавській області при прийнятті оскаржуваного рішення діяло в межах повноважень. Загальний страховий стаж позивача, за результатами аналізу наданих документів, становить 19 років 05 місяців 28 днів, якого недостатньо для призначення пенсії.
Щодо періоду роботи в колгоспі з 29.08.1987 по 27.01.1996 апелянт вказує, що відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 не завірені підписами та печаткою підприємства, що є порушенням вимог Інструкції № 162 та Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310. Жодних інших документів, передбачених Порядком № 637, що підтверджують зазначений період роботи, позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано.
Посилається на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, в якій зазначено, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, проте за умови зарахування стажу роботи згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки. Також посилається на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17, в якій зроблено висновок про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів, зазначених у трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку.
Щодо пільгового обчислення стажу апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у довідках Військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2025 за № 590/5239, № 590/5240 не вказано, що періоди участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, мають бути зараховані в трикратному розмірі.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін .
Згідно зі статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.10.2025 позивач звернувся із заявою до органів пенсійного фонду про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та 23.10.2025 прийнято рішення №103650016466, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Відмовляючи у призначенні пенсії за віком пенсійний орган виходив з того, що аналіз наданих документів показує, що загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 19 років 05 місяців 28 днів, якого не достатньо для призначення пенсії.
Згідно із трудовою книжкою від 09.01.1984 НОМЕР_3 до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.2002 по 01.07.2002, оскільки період не підтверджено даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки.
Згідно із трудовою книжкою колгоспника від 29.08.1987 НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 29.08.1987 по 27.01.1996, оскільки відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників».
Позивач вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з цим позовом. 
VІ. Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваним рішенням позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі з 29.08.1987 по 27.01.1996, оскільки відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників».
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктами 2.2 та 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Основних Положень передбачено, що відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу несе спеціальна уповноважена особа.
Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.
З аналізу наведених норм слідує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.
Також, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки покладався на голову колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи, а не на працівника. Повноваження щодо заповнення трудової книжки працівника належать роботодавцю.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Вказана позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.
ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).
Крім того, частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, органи Пенсійного фонду України уповноважені самостійно витребовувати у підприємств, установ/ організацій) усі необхідні для вирішення питання про призначення пенсії особі документи, при цьому така вимога передує винесенню рішення щодо призначення пенсії, а не висувається у вже прийнятому рішенні про відмову у призначенні пенсії.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не скористався правом на збір додаткових документів, на перевірку чи уточнення необхідних обставин (направлення запитів до архівних установ) тощо.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний період роботи в колгоспі з 29.08.1987 по 27.01.1996, який відображений у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1987 підтверджений позивачем та має бути врахований посадовими особами органу Пенсійного Фонду України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення і інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, колегія судів зазначає наступне.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII визначено види військової служби, до яких, зокрема віднесено і військову службу за контрактом осіб рядового складу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.
Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII) визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі по тексту - Положення №530).
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції та період участі у бойових діях у воєнний час зараховуються на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Системний аналіз наведеної вище норми надає суду підстави для висновку, що зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях, зараховується у трикратному розмірі незалежно від того, який вид пенсії призначається та за яким законом вона призначається. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Судовим розглядом встановлено, що позивач разом з заявою про призначення пенсії надав документи, які підтверджують його безпосередню участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а саме:
- довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2025 №23 про те, що ОСОБА_1 дійсно в період з 20.05.2015 по 05.10.2015, з 24.10.2015 по 03.05.2016, з 16.05.2016 по 01.07.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях;
- довідку Військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2025 №590/5240 про те, що ОСОБА_1 дійсно в періоди з 22.08.2016 по 22.02.2017 безпосередньо приймав участь в Антитерористичній операції у складі військової частини НОМЕР_2 ;
- довідку Військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2025 №590/5239 про те, що ОСОБА_1 дійсно в періоди з 19.08.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 о 20.07.2020, з 19.08.2020 по 21.07.2021, з 05.09.2021 по 23.02.2022 безпосередньо приймав участь в операції об`єднаних сил в районах луганської та Донецької областей;
- довідку Військової частини НОМЕР_2 від 04.10.2025 №274 про те, що ОСОБА_1 дійсно в період з 24.02.2022 по 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорському районі, с. Олександрівка.
Зазначені періоди служби підлягають зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці.
Вказана позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 05.06.2018 у справі №348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16.06.2020 у справі №185/7049/16-а, від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739 та від 21.03.2023 у справі №160/6146/19.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.10.2025 №103650016466 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 29.08.1987 по 27.01.1996 відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 29.08.1987 та періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в операції об`єднаних сил, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 20.05.2015 по 05.10.2015, з 24.10.2015 по 03.05.2016, з 16.05.2016 по 01.07.2016, з 22.08.2016 по 22.02.2017, з 19.08.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 по 20.07.2020, з 19.08.2020 по 21.07.2021, з 05.09.2021 по 23.02.2022, 24.02.2022 по 31.12.2022 у розрахунку один місяць служби за три місяці.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та 04.03.2020 у справі № 155/1180/17 колегія суддів відхиляє, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 по справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 по справі № 440/15691/25 залишити без змін . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко