ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №590/1191/24 
Номер провадження 22-ц/816/164/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» 
на заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області 28 лютого 2025 року у складі судді Деркача І.М., ухваленого в сел. Ямпіль Сумської області, повне судове рішення складено 28 лютого 2025 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» (після зміни найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ ФК «ПІНГ-ПОНГ» (після зміни найменування - ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1  на свою користь заборгованість за кредитним договором №1584176 від 19 лютого 2020 року у розмірі 21212 грн 50 коп. та понесені судові витрати.
Свої вимог мотивувало, що 19 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1332713 за її заявою на отримання кредиту, яку вона подала на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», у формі електронного правочину, шляхом підписання електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, що був надісланий відповідачу СМС-повідомленням, про прийняття пропозиції укласти кредит у формі електронного правочину. Перед укладенням кредитного договору відповідач отримала проект цього договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомилася з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит у сумі 10000 грн 00 коп., сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Усупереч умовам вказаного вище кредитного договору, незважаючи на повідомлення про зміну кредитора в зобов`язанні, відповідач не виконала свого зобов`язання. Зазначив, що 09 жовтня 2020 року на підставі договору факторингу №3/10 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 1584176 від 19 лютого 2020 року та, відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №1/15 відступив ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» право вимоги за кредитним договором № 1584176 від 19 лютого 2020 року, в зв`язку з чим позивач набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором до ОСОБА_1 . 
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, відповідачка не здійснила платежу для погашення кредитної заборгованості на користь ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ». Відтак, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» за кредитним договором від № 1584176 від 19 лютого 2020 року в сумі 21212 грн 50 коп. з яких: 9000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 11512 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками, 700 грн 00 коп. - заборгованість за комісією, вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», а також судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «ПІНГ –ПОНГ» відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК «Солвентіс» (ТОВ «ФК «ПІНГ –ПОНГ» ) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки, що кредитний договір було підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення даного правочину. Наголошує на тому, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «МІЛОАН» за допомогою логіна особистого кабінету та паролю особистого кабінету кредитний договір між ТОВ МІЛОАН» та відповідачкою не був би укладеним. 
Зазначає, що факт перерахування відповідачці кредитних коштів за договором підтверджується платіжним дорученням від 19 лютого 2020 року на суму 10 000 грн 00 коп., що містить всі необхідні реквізити для перерахування коштів на зазначений позичальником розрахунковий рахунок. Звертає увагу на те, що ТОВ «МІОЛАН» є фінансовою, а не банківською установою, а тому не має можливості відкривати рахунки позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий позичальником рахунок. 
Відповідачем у визначений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанцій не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 лютого 2020 року на сайті: miloan.ua ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву на кредит №1584176, в якій зазначені умови кредитування, а саме: сума кредиту – 10000 грн 00 коп., строк кредитування – 30 днів з 19 лютого 2020 року, складові частини сукупної вартості кредиту – комісія за надання кредиту – 700 грн, нараховується одноразово за ставкою 7% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом – 3150 грн, нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також зазначені анкетні дані ОСОБА_1 (а.с. 22). 
В анкеті-заяві вказана інформація щодо процесу оформлення та розгляду заяви 1584176, 19.02.2020 з 08:34:51 до 08:35:15 – заповнення заяви; 19.02.2020 з 08:35:13 08:35:21 – автоматична перевірка; 19.02.2020 з 08:35:45 до 08:35:45 - скоринг; 19.02.2020 з 08:35:45 до 08:36:56 - підписання договору; 19.02.2020 08:36:56 - оброблено. 
19 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1584176, відповідно до п.1.1 якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.28-30).
Зі змісту цього договору слідує, що були визначені наступні умови кредитування: сума кредит становить 10000 грн 00 коп., кредит надається на 30 днів з 19 лютого 2020 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 20 березня 2020 року; комісія за надання кредиту – 700 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом – 3150 грн які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки за цим кредитом фіксована; стандартна (базова процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору.
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua 
Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.
Незважаючи на інші умови договору сторони домовилися, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. 
Згідно з умов п. 6.1 договору убачається, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua, а згідно з п. 6.5, цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідно до платіжного доручення №15479526 від 19 лютого 2020 року, платник ТОВ «Мілоан» через ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахував ОСОБА_1 на банківську картку «MASTERCARD» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 10000 грн 00 коп. із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно з договором 1584176 (а.с.38).
Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, яка складена ТОВ «Мілоан», борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» за період 19 лютого 2020 року з 03 червня 2020 року становить 21212 грн 50 коп., з яких: 9000 грн 00 коп. - борг за тілом кредиту, 11512 грн 50 коп. - борг за відсотками, 700 грн 00 коп. - борг за комісією (а.с.15-16).
Відповідно до договору факторингу №03/10 укладеного 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», убачається що ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору факторингу №03/10 від 09.10.2020) (а.с.21-24).
Згідно з витягу з додатку до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до   ОСОБА_2 , отже убачається описка) ОСОБА_3 на підставі кредитного договору №1584176 від 19 лютого 2020 року в сумі 21212 грн 50 коп. (а.с.14).
З укладеного 21 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» договору факторингу №1/15 убачається, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1 Договору факторингу №1/15) (а.с.32-34).
Згідно з витягу з додатку до договору факторингу №1/15, що ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до   ОСОБА_2 , отже убачається описка) ОСОБА_3 на підставі кредитного договору №1584176 від 19 лютого 2020 року на суму 21212 грн 50 коп. (а.с.13).
Із наданих суду платіжних інструкцій та довідки ТОВ «Діджі Фінанс», убачається факт оплати ТОВ «Діджі Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів за відступлення права вимоги за Договором факторингу №03/10. Платіжних документів, з яких би убачався факт оплати ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» на користь ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів за відступлення права за договором факторингу №1/15, матеріали справи не містять.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено обставини укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору №1584176 від 19 лютого 2020 року та обставини перерахування кредитором позичальникові кредитних коштів. 
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положеннями ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Умовами долученого до матеріалів справи кредитного договору від 19 лютого 2020 року передбачено, що цей договір укладається в електронній формі в особовому кабінеті позичальника, що створюється на веб-сайті товариства miloan.ua.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.».
Позивачем надано копію електронного кредитного договору №1684176 від 19 лютого 2020 року в якому, в графі реквізити сторін, заначено: «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором». Відсутність в паперовій копії електронного договору інформації щодо одноразового ідентифікатора, який надсилався відповідачці для підписання кредитного договору не доводить, що цей договір нею не було підписано. 
Також, в анкеті-заяві на кредит №1584176, створена на сайті miloan.ua 19 лютого 2020 року міститься інформація з приводу процесу оформлення та розгляду заяви відповідачки, так підписання договору було здійснено 19.02.2020 з 08:35:45 до 08:36:56. 
Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 66, 70-71), відзиву на позовну заяву не подавала, заперечень з приводу укладення договору він неї до суду не висловлювала та вона не ставила під сумнів справжності долученої до матеріалів справи копії цього договору, чого не взяв до уваги суд першої інстанції. 
Крім того, за наявності сумніві у справності долученого до матеріалів справи паперової копії договору, суд першої інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України мав витребувати оригінал цього договору, з метою перевірки наявності електронного підпису на цьому договорі. 
19 лютого 2020 року ТОВ «Мілоан» видано платіжне доручення №15479526 про перерахування ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 10000 грн 00 коп. (а.с. 38).
Згідно з відомістю про щомісячні нарахування та погашення за кредитним договором №1584176 ОСОБА_1 , за підписом генерального директора ТОВ «Мілоан», 20 березня 2020 року були внесені кошти в загальній сумі 3155 грн 00 коп., з яких 1155 грн 00 коп. спрямовані на сплату процентів по кредиту, 1000 грн 00 коп. – сплата кредиту та 1000 грн – сплата комісії за пролонгацію. 
Тобто, частково погашаючи заборгованість за кредитним договором, відповідачка визнала отримання нею кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» та існування в неї зобов`язань за цим кредитним договором. 
Щодо набуття позивачем права вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
09 жовтня 2020 року за договором факторингу №03/10 ТОВ «Мілоан» уступило право вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а те у свою чергу, з договором факторингу від 24 січня 2022 року позивачу у справі.
Сторони договору факторингу від 24 січня 2022 року погодили, що право грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. 
Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що по справі зібрано належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують як укладення кредитного договору, так і отримання відповідачкою кредитних коштів, відтак, є підстави для стягнення суми боргу та нарахованих відсотків. 
Натомість колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачки комісії за надання кредитних коштів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 1.5.1. кредитного договору від 19 лютого 2020 року до сукупної вартості кредиту включено комісію за надання кредиту в сумі 700 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Аналіз пункту 1.5.1. указаного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, які надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена комісія у розмірі 7% від суми кредиту одноразово. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, не зазначено які саме послуги, пов`язані з наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Умови пункту 1.5.1. договору не містять зобов`язання кредитора вчинити відповідну дію на користь позичальника внаслідок отримання комісії.
Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Твердження заявника апеляційної скарги про те, що указана комісія пов`язана з послугою перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу не узгоджується із змістом пункту 8 Договору, в якому відсутні подібні умови сплати комісії.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, положення пункту 1.5.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22. 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 1.5.11 кредитного договору №1584176 від 19 лютого 2020 року, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7% від суми кредиту одноразово є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за надання кредиту у розмірі 700 грн 00 коп.
З огляду на вищевикладене, рішення суду з підстав, передбачених п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь позивача 20 512 грн 50 коп. заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2342 грн 46 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції. 
У суді першої інстанції позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №43657029 від 07 серпня 2024 року та актом від 11 листопада 2024 року (а.с. 11, 18-20).
Враховуючи положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотання про зменшення розміру понесених позивачем судових витрат, що підлягає розподілу між сторонами, часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 5802 грн 00 коп. понесених товариством під час розгляду справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.
Також, пропорційно до частки задоволених доводів апеляційної скарги, стягнути з відповідача на користь позивача 3513 грн 69 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити частково.
Заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованості за кредитним договором №1584176 від 19 лютого 2020 року в сумі 20 512 гривень 50 копійок, судовий збір в сумі 2342 гривні 46 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 5802 гривні 00 копійок, понесених позивачем в суді першої інстанції.
В іншій частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» 3513 гривень 69 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: А. П. Сидоренко 

М. В. Щербаченко