П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/21100/24	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючого судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» (далі – відповідач, ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)»), в якому просила:
- визнати протиправною відмову щодо здійснення перерахунок і виплати розмірів посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021; з січня по травень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022;
- стягнути з відповідача на її користь не доплачені їй з січня 2020 року по травень 2022 року: 22 471,61 грн. посадового окладу, 6 138,42 грн окладу за звання, 8 445,97 грн надбавки за вислугу років, а всього стягнути 37 056,00 грн із урахуванням одночасної виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі – Порядок №44);
- визнати протиправною відмову щодо здійснення перерахунку і виплати розмірів надбавки за особливі умови служби та премії за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021; з січня по травень 2022 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату розмірів надбавки за особливі умови служби та премії за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021; з січня по травень 2022 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум, із урахуванням одночасної виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, позов ОСОБА_1 - задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2020 року по 31.05.2022 виходячи розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018.
Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, за період з січня 2020 року по 31.05.2022, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 8, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, та згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, з урахуванням раніше виплачених сум та одночасної виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

18 березня 2026 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву, в порядку статті 382 КАС України, про встановлення судового контролю, в якій просив зобов`язати ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» протягом місяця подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/21100/24.
В обґрунтування заяви зазначає, що станом на день подання до суду даної заяви рішення суду відповідачем не виконане, а тому наявні підстави щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

22 квітня 2026 року ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» до суду першої інстанції поданий звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/21100/24, відповідно до якого, як зазначає відповідач, з метою виконання рішень суду направлені листи до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо виділення фінансування задля погашення заборгованості за судовими рішеннями. 

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року прийнятий звіт ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про результати виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №420/21100/24.
Встановлений ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» новий строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 у справі №420/21100/24- протягом 3 (трьох) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили..
Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що звіт складений із дотриманням вимог статті 382-2 КАС України та містить наведення обґрунтованих обставин, які ускладнюють виконання судового рішення (відсутність фінансування) та заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення, у зв`язку з чим вважав, що наявні підстави для прийняття звіту.
Керуючись положеннями частини 11 статті 382-3 КАС України, з огляду на те, що рішення не виконане в повному обсязі, суд вважав необхідним встановити новий строк подання звіту про виконання рішення. 

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, відмовити відповідачу у прийнятті звіту та встановити останньому новий строк для подання звіту.
Мотивуючи свою позицію про помилковість висновку суду першої інстанції щодо прийняття звіту апелянтка зазначає, що виплати за рішенням суду №420/21100/24 не здійснені та тривалий час рішення суду не виконується. 
Крім того, апелянтка зауважує на тому, що статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Відтак, на переконання апелянтки, ухвала суду першої інстанції про прийняття звіту є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 1 статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Приписи статті 14 КАС України визначають, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, та статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу, як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Повертаючись до обставин справи колегія суддів враховує таке.
Заява ОСОБА_1 , подана в порядку статті 382 КАС України, обґрунтована тим, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/21100/24 станом на час подання заяви не виконане.
Згідно матеріалів справи, для виконання рішення суду, ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» направлений ряд листів до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з проханням сприяти відкриттю додаткового фінансування по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» (№ 26/7-268/Жрм від 05.03.2025, № 26/7-436/Ант від 03.04.2025, № 26/7-538/Жрм від 02.05.2025, № 26/7-629/Ант від 04.06.2025, № 26/7-800/Ант від 07.07.2025, № 26/7-901/Ант від 06.08.2025).
Окрім цього, як зазначає відповідач, 29.10.2025 за вих.№ 26/7-1193/Жрм направлений лист до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з інформацією щодо наявної заборгованості за рішеннями судів у розрізі за видами виплат, суми, кількості проваджень та оскаржень (із зазначенням судових інстанції).
Також ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» направлені листи до Південно-Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції покарань з проханням сприяти відкриттю додаткового фінансування по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».
Водночас, станом на час подання позивачкою заяви у порядку статті 382 КАС України та на час розгляду заяви додаткове фінансування для здійснення нарахувань та виплат ОСОБА_1 , не виділялося, що свідчить про те, що рішення суду в повному обсязі не виконане.
Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про прийняття звіту та встановлення нового строку послався на те, що звіт містить наведення обґрунтованих обставин, які ускладнюють виконання судового рішення (відсутність фінансування) та заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про прийняття звіту щодо виконання судового рішення, окрім тверджень про існування обставин, які ускладнюють виконання судового рішення (відсутність фінансування) та заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення, є помилковим. 
Варто зазначити, що прийняття звіту нівелює кінцеву мету правосуддя - ефективний захист інтересів громадян і реальне поновлення порушених прав, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. 
На думку колегії суддів, оскільки судове рішення не виконане, згідно покладених судом в резолютивній частині зобов`язань, висновок суду першої інстанції про прийняття звіту є помилковим та суперечить принципу обов`язковості судових рішень, закріпленому у статті 129-1 Конституції України, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Варто зазначити, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень, які полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції («Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, пункт 34).
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Hornsby v. Greece» (заява № 18357/91, пункт 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та № 39574/02, пункт 18) яка визначає таке: право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява № 22774/93, пункт 74).
Відповідно до пункту 52 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, яке передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.
Окрім того, як зазначено у пункті 5 Рекомендацій КМРЄ Rec(2004)20 щодо судового розгляду адміністративних актів (on judicial review of administrative acts) та пунктах 91-92 Пояснювальної записки до цих Рекомендацій: суд повинен бути наділений необхідними повноваженнями для забезпечення ефективного виконання рішення суду; виконання судових рішень є важливим аспектом ефективності контролю, і вкрай необхідно забезпечити виконання відповідними адміністративними органами рішень суду, повинна бути гарантована можливість забезпечення виконання адміністративним органом судового рішення. Ця Рекомендація схвалює Рекомендацію № R (2003) 16 щодо виконання адміністративних та судових рішень у сфері адміністративного права.
Колегія суддів зауважує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом так, щоб особа не потребувала повторного звернення до суду. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.
З урахуванням викладеного, оскільки суд першої інстанції у мотивувальній частині правильно встановив, що рішення суду належним чином не виконано, висновок суду першої інстанції, наведений у першому абзаці резолютивної частини ухвали, про прийняття звіту колегія суддів вважає помилковим.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання помилково прийняв звіт, ухвала суду першої інстанції в порядку статті 317 КАС України підлягає зміні в її резолютивній частині.
Водночас, оскільки в прохальній частині апелянтка просила ухвалу суду скасувати із прийняттям нової ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року – змінити, виклавши її резолютивну частину у такій редакції.
«Відмовити у прийнятті звіту Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/21100/24
Встановити Державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10)» новий строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі №420/21100/24 - протягом 3 (трьох) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.»
Роз`яснити, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до частини 2 статті 382 КАС України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя А. Г. Федусик