ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2026 р. Справа№ 910/11034/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)
заяву Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення
за результатами розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 (повний текст складено 16.02.2026)
у справі № 910/11034/25 (суддя - Бондарчук В.В.)
за позовом Фермерського господарства «Віра плюс»
до Державного підприємства «Гарантований покупець» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Гарантований покупець»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення 3 878 392,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 989 109,17 грн., 3 % річних в сумі 204 916,26 грн. та інфляційних втрат в сумі 685 261,25 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/11034/25 позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 2 989 109,17 грн. - основного боргу, 204 916,26 грн. - 3% річних, 676 802,58 грн. - інфляційних втрат, 21 952,03 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 58 062,42 грн. - судового збору; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/11034/25 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 989 109,17 грн. - основного боргу, 204 916,26 грн. - 3% річних, 676 802,58 грн. - інфляційних втрат, 21 952,03 грн. - витрат на професійну правничу допомогу та 58 062,42 грн. - судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 заяву Акціонерного товариства «Гарантований покупець» задоволено; замінено відповідача у справі № 910/11034/25 - Державне підприємство «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454) на його правонаступника -Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 43068454).
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 (колегія суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.) апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Гарантований покупець», на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/11034/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі № 910/11034/25 залишено без змін.
09.06.2026 через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від представника Фермерського господарства «Віра плюс» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25, в якій заявник просить ухвалити додаткову рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу ,пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 10 000,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.06.2026 заяву Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 у справі № 910/11034/25:
- прийнято до розгляду заяву Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25, розгляд якої ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання);
- встановлено іншим учасникам справи строк для подання пояснень щодо заяви Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25 впродовж 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.ї
17.06.2026 до суду від відповідача надійшла заява, в якій викладені заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25, в який відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25; в разі, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення заяви позивача, відповідач просить суд обмежити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача до 1 000 грн.
В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначив наступне:
- позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, а саме - представником позивача не надано акту приймання-передачі наданих послуг, відтак, заявлена до стягнення сума фактично і не може вважатись витратами. Доданий позивачем акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.02.2026 - підтверджує факт приймання-передачі робіт (послуг), що стосуються представництва інтересів ФГ «Віра плюс» у суді першої інстанції; і не має жодного відношення до представництва інтересів ФГ «Віра плюс» у суді апеляційної інстанції;
- Договором про надання правової допомоги від 20.08.2025 чітко передбачена необхідність підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Враховуючи, що умовами Договору та додатку до нього чітко передбачено, що правова допомога вважається наданою лише після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, а позивачем не надано такого акту, котрий би підтверджував приймання-передачі робіт (послуг), пов`язаних із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції - має місце недоведеність вимог позивача;
- розмір витрат на правничу допомогу є очевидно надмірним з огляду на неспіврозмірність розміру таких вимог категорії справи, очевидне завищення наведеної позивачем в заяві кількості часу, витраченого адвокатами на правничу допомогу, складання документів, що не були необхідними для розгляду даної справи, невідповідність заявленої тривалості судових засідань, та як наслідок необґрунтованість їх вартості.
У період з 15.06.2026 по 28.06.2026 суддя Спаських Н.М. перебувала у відпустці.
Окрім цього, у період з 15.06.2026 по 19.06.2026 та у період з 22.06.2026 по 26.06.2026 суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці.
Окрім цього, у період з 16.06.2026 по 19.06.2026 суддя Горбасенко П.В. перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що заява Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат - до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи слідує, що:
- у відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що останній поніс у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати, які складаються із суми витрат на професійну правничу допомогу - 10 000,00 грн. (том 3, а.с.188);
- на підтвердження розмір понесених витрат на правничу допомогу позивачем долучено до відзиву на апеляційну скаргу Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.02.2026, рахунок на оплату № 4 від 09.04.2026, платіжну інструкцію №112 від 14.04.2026.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ № 1104577 від 26.08.2025 (том 1, а.с.24);
- свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю Гандзюком В.В. серії ХМ № 000252 від 08.05.2019 (том 1, а.с.25);
- Договору про надання правової допомоги від 20.08.2025, укладеного між ФГ «Віра плюс» та Адвокатським бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» та додатку №1 до цього Договору (том 1, а.с.26-28); 
- Акту приймання-передачі наданої правової допомоги по Договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 (том 3, а.с.189);
- рахунку на оплату №4 від 09.04.2026 на суму 10 000,00 грн. (том 3, а.с.190); 
- платіжної інструкції № 112 від 14.04.2026 на суму 10 000,00 грн. (том 3, а.с.191).
Наданими позивачем документами підтверджено наступне.
Під час розгляду справи № 910/11034/25 інтереси позивача представляв адвокат Гандзюк Владислав Владиславович на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ № 1104577 від 26.08.2025, Договору про надання правової допомоги від 20.08.2025.
Колегією суддів встановлено, що Гандзюк Владислав Владиславович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000252 від 08.05.2019. 
В суді апеляційної інстанції правова допомога надавалася позивачу на підставі Договору про надання правової допомоги від 20.08.2025 (далі - Договір), укладеного між ФГ «Віра плюс» (клієнт) та Адвокатським бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» (бюро), за умовами пункту 1 якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надавати професійну правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Згідно з п. 2.1.2 Договору бюро представляє у встановленому порядку інтереси клієнта у будь-яких судах України (місцевих, апеляційних, Верховному Суді), третейських судах, органах державної виконавчої служби, а також в інших органах державної влади та місцевого самоврядування під час розгляду правових спорів з усіма правами, визначеними процесуальним законодавством.
Згідно з п. 4.1 Договору за надання правової допомоги, визначеної пп. 2.1.1 - 2.1.5 цього договору, клієнт сплачує бюро грошові кошти в розмірах та порядку, визначеними домовленістю сторін та зазначеними в додатках до цього договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту підписання сторонами акта про надання правової допомоги шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок бюро, якщо інше не визначено додатками до цього договору.
У п. 1 додатку до цього Договору зазначено, що цей додаток визначає обсяг та порядок оплати правової допомоги бюро при представництві інтересів клієнта під час судового розгляду/в т.ч. участь у судових засіданнях, складання різного роду процесуальних документів, тощо) по справі щодо стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат на користь ФГ «Віра плюс» з ДП «Гарантований покупець» згідно договору №1684/01/20 від 21.07.2020.
Пунктом 2 додатку №1 до цього договору визначено обсяг, вартість правової допомоги (гонорару), порядок оплати, зокрема, в суді апеляційної інстанції:
- Опис робіт (послуг) - представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції (підготовка та подання до суду процесуальних документів (апеляціна скарга, відзив, пояснення, клопотання, заяви, інші процесуальні документи); ксерокопіювання та засвідчення справжності копії і письмових доказів для відповідача, суду; участь (при необхідності) у судових засіданнях при судовому розгляді справи в суді;
- Сума гонорару (фіксована) - 10 000,00 грн.;
- Порядок оплати: протягом 3 (трьох) днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданої правової допомоги на банківський рахунок бюро.
09.04.2026 Адвокатським бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» виставлено рахунок на оплату № 4 згідно Договору про надання правової допомоги від 20.08.3025, пп. 2 п. 2 Додатку № 1 від 20.08.2025 по справі № 910/11034/25 на суму 10 000,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 112 від 14.04.2026 Фермерським господарством «Віра плюс» сплачено на користь Адвокатського бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» 10 000,00 грн. за надання правової допомоги згідно рахунку № 4 від 09.04.2026.
Відповідно до п. 7.1 додатку №1 до Договору правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонам.
Згідно п. 7.2 додатку №1 бюро надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, кількість витраченого часу, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені бюро понад узгоджену суму гонорару.
Доданий позивачем до матеріалів справи акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.02.2026 підтверджує факт приймання-передачі робіт (послуг), що стосуються представництва інтересів ФГ «Віра плюс» у суді першої інстанції. При цьому загальна сума наданих послуг визначена у розмірі 22 000,00 грн., в той час, як при подані заяви про ухвалення додаткового рішення в суді апеляційної інстанції позивач просив стягнути з відповідача 10 000,00 грн.
Відтак, колегія суддів зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено акту приймання-передачі наданих послуг у справі № 910/11034/25 в суді апеляційної інстанції. 
Водночас, колегія суддів враховує наступне.
Пунктом 2 додатку №1 до Договору визначено порядок оплати за надані адвокатом послуги, зокрема: протягом 3 (трьох) днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданої правової допомоги на банківський рахунок бюро.
Як було зазначено, в матеріалах справи міститься:
- рахунок на оплату № 4 від 09.04.2026, найменування послуги в якому зазначено наступним чином: «згідно Договору про надання правової допомоги від 20.08.3025, пп. 2 п. 2 Додатку № 1 від 20.08.2025 по справі № 910/11034/25»;
- платіжна інструкція № 112 від 14.04.2026 про сплату Фермерським господарством «Віра плюс» на користь Адвокатського бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» 10 000,00 грн., призначення платежу: «Оплата за надання правової допомоги згідно рахунку № 4 від 09.04.2026.
Вказаними документами підтверджено оплату Фермерським господарством «Віра плюс» наданих Адвокатським бюро «Владислава Гандзюка «Юррес» послуг, відтак, здійсненням оплати позивачем беззаперечно підтверджено факт надання правової допомоги.
Як було зазначено, пунктом 2 додатку №1 до Договору визначено обсяг, вартість правової допомоги (гонорару), порядок оплати, зокрема, в суді апеляційної інстанції:
- Опис робіт (послуг) - представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції (підготовка та подання до суду процесуальних документів (апеляційна скарга, відзив, пояснення, клопотання, заяви, інші процесуальні документи); ксерокопіювання та засвідчення справжності копії і письмових доказів для відповідача, суду; участь (при необхідності) у судових засіданнях при судовому розгляді справи в суді;
- Сума гонорару (фіксована) - 10 000,00 грн.;
- Порядок оплати: протягом 3 (трьох) днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданої правової допомоги на банківський рахунок бюро.
Відтак, враховуючи, що в додатку №1 до Договору визначено перелік послуг (опис робіт), які мають бути надані клієнту, і матеріалами справи підтверджено факт оплати вказаних послуг, відмова в ухваленні додаткового рішення про розподіл судових витрат з підстав відсутності акту приймання-передачі наданих послуг, буде надмірним формалізмом, який суперечитиме принципам та засадам господарського судочинства.
Щодо заперечень відповідача з цього приводу і посилань на практику Верховного Суду, колегія суддів зауважує наступне.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19, зокрема: «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.».
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду у справі № 922/2604/20, викладену в постанові від 20.07.2021, за змістом якої відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Відтак, колегія суддів зауважує, що однією з підстав для відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, є недоведеність розміру витрат або відсутність доказів їх фактичного понесення. Водночас, в даній справі наявними в матеріалах справи доказами (Договором з додатком, рахунком та платіжною інструкцією) підтверджено факт надання позивачу адвокатом Гандзюком Владиславом Владиславовичем послуг на заявлену до стягнення суму.
Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції, слід зазначити таке.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У наданих запереченнях відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, а у разі ухвалення додаткового рішення - обмежити розмір витрат до 1 000,00 грн. у зв`язку з їх неспівмірністю, пославшись на те, що: розмір витрат на правничу допомогу є очевидно надмірним з огляду на неспіврозмірність розміру таких вимог категорії справи, очевидне завищення наведеної позивачем в заяві кількості часу, витраченого адвокатами на правничу допомогу, складання документів, що не були необхідними для розгляду даної справи, невідповідність заявленої тривалості судових засідань, та як наслідок необґрунтованість їх вартості.
Стосовно доводів відповідача про неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаним представником позивача обсягом робіт, колегія суддів зазначає про те, що саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте відповідачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність. 
Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується представництво адвокатом Гандзюком Владиславом Владиславовичем інтересів позивача в суді апеляційної інстанції, в той час як відповідачем фактично не вказано, в чому саме полягає невідповідність суми гонорару в розмірі 10 000,00 грн. у цій справі вимогам чинного законодавства та обставинам справи.
При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що понесення таких витрат позивачем було наслідком саме дій відповідача щодо апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
В свою чергу, надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується представництво адвокатом Гандзюком Владиславом Владиславовичем інтересів позивача в суді апеляційної інстанції, в той час, як відповідач у запереченнях просить взагалі відмовити у стягненні вартості таких послуг або обмежити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача до 1 000,00 грн., що явно не відповідає середньому розміру цін на ринку та, відповідно, не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Інші доводи, наведені відповідачем у заяві про зменшення судових витрат, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони не спростовують вищевикладене.
Колегія суддів зазначає про те, що саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте, як було зазначено, відповідачем письмових заперечень проти розміру витрат на оплату правничої допомоги подано не було. В свою чергу, колегією суддів не встановлено, що надання таких послуг є не доведеними, а їх вартість неспіврозмірною із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Колегія суддів зазначає про те, що надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного між ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1929/19 від 09.06.2022
Надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.
Таким чином, заява Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25 колегією суддів задовольняється повністю. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фермерського господарства «Віра плюс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11034/25 задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Фермерського господарства «Віра плюс» (31362, Хмельницька область, Хмельницький район, село Розсоша; ідентифікаційний код 37347867) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч триста) грн. 00 коп.
3. Видачу наказу із зазначенням реквізитів сторін доручити Господарському суду міста Києва.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських