ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 травня 2026 року 	Справа № 160/22171/23  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов?язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

30 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій позивач просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, адвокат Мандрик Владислав Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із цією касаційною скаргою.
Постановою Верховного Суду від 18.02.2026 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року – скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
10.03.2026 року адміністративна справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 13.03.2026 року прийнято до розгляду справу та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 13.03.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
доказів участі ОСОБА_1 у бойових діях з квітня по листопад 2022 року;
надати письмові пояснення, з приводу того, які завдання, на підставі яких бойових наказів (розпоряджень) та за якою посадою, у складі яких підрозділів (сил чи засобів) і де саме виконував військовослужбовець ОСОБА_1 протягом заявленого періоду та чим це підтверджується (зокрема за спірний період);
надати до суду накази та бойові розпорядження; 
надати письмові пояснення з приводу того, якщо позивач не виконував завдань, що дають право на додаткову винагороду, вказати та повідомити суд, які саме завдання він виконував і де проходив службу, враховуючи довідки ВЧ НОМЕР_1 від 10.08.2023 № 123 про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у періоди з 24.02.2022 по 01.12.2022 та з 08.01.2023 по 01.04.2023, з 07.04.2023 по 09.09.2023;
журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 від інв. РЗ 58т від 06.01.2023; 
наказ командира оперативно-тактичного угрупування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” №122 від 08.12.2022
усі наявні докази та документи безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період.
26.03.2026 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву.
04.05.2026 року відповідачем подані додаткові пояснення у справі. 
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 11.05.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 24.02.2022 року до 01.12.2022 року та з 08.01.2023 року до 01.04.2023 року приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у с.Карлівка Донецької області, с. Воздвижівка, Запорізької області.
На думку, позивача він набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 (далі - Постанова №168). 
Проте, додаткова винагорода у збільшеному розмірі за спірний період виплачена протиправно відповідачем не в повному обсязі.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на отримання додаткової винагороди.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюються на підставі: бойових журналів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком № 1 Окремого доручення. 
Вказують про те, що позивач у позовній заяві посилається на довідку Військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2023 року за №123.
Проте, на переконання відповідача, вказана довідка не може бути доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, оскільки вона не є довідкою про підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, оскільки така довідка не містить у собі відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо.
Отже, вважають про те, що вказана довідка не може бути належним доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. 
Зазначають про те, що позивач отримував додаткову винагороду, передбачену постановою № 168 з розрахунку 30000 грн. в повному обсязі за період з квітня 2022 року по листопад 2022 року. 
Додаткова винагорода, передбачена постановою №168 з розрахунку 100000 грн. позивачу не виплачувалась, оскільки він безпосередньо не приймав участь у бойових діях. 
Отже, вказують про те, що відповідач діяв у повній відповідності до вимог Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. та відповідних доручень Міністра оборони України. 
Нарахування винагороди у збільшеному розмірі (100000 грн.) здійснюється не за сам факт перебування у підпорядкуванні угруповань військ (зокрема ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), а виключно за безпосередню участь у бойових діях, яка у Позивача за спірний період була об`єктивно відсутня.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 205 від 26.05.2021 року солдата ОСОБА_1 з 26 травня 2021 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 206 від 27.05.2021 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 27 травня 2021 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов?язків за посадою. 
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 0989/10/3543 від 23.10.2023 року, позивачу у березні 2022 року нараховано винагороду згідно з постановою №168 – 100000 грн., у період з квітня 2022 року по серпень 2023 року йому щомісячно нараховано винагороду відповідно до постанови № 168 у розмірі 30000 гривень. 
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 123 від 10.08.2023 року у період з 24.02.2022 року по 01.12.2022 року, з 08.01.2023 року по 01.04.2023 року, з 07.04.2023 року по 09.09.2023 року брав участь у заходах, необхідних для відсічі військової агресії та оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в с. Карлівка Донецької області, с. Воздвижівка Запорізької обл. Підстава: витяг журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 від інв. РЗ 58т від 06.01.2023 року; наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 122 від 08.12.2022 року. 
Отже, спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиплати військовослужбовцю Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168 у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з квітня 2022 року до листопада 2022 року з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, адвокат Мандрик Владислав Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із цією касаційною скаргою.
Постановою Верховного Суду від 18.02.2026 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року – скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24 лютого 2022 року № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07 березня 2022 року, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року №350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII "Про Збройні Сили України" (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за №382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім Окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29.
У пункті 1 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
У пункті 3 цього Окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).
У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 200/193/23 Верховний Суд констатував, що реалізація приписів Постанови №168 "вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах".
Нечіткість первинної редакції цієї постанови зумовила неодноразове внесення змін до неї, зокрема у період з 07 березня по 01 липня 2022 року, які дещо розширили перелік суб`єктів права на отримання додаткової грошової винагороди. Водночас порядок й умови виплати додаткової винагороди залишалися невизначеними.
Розуміючи нагальну потребу у врегулюванні виплати спірної додаткової винагороди, та усвідомлюючи те, що конкретизація умов, визначених положенням пункту 1 Постанови №168 поставлена в залежність від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07 липня 2022 року № 793, якою доповнив Постанову № 168 новим пунктом (2-1) та делегував визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди керівникам відповідних міністерств та державних органів.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Міністр оборони України видав наказ від 01 квітня 2022 року №98, яким доповнив раніше затверджений його наказом від 07 червня 2018 року № 260 Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, новим пунктом 17, та установив, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання пункту 2-1 Постанови № 168 та з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану Міністр оборони України видав окремі рішення у формі директив від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, та Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29, якими надав тлумачення терміну "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.
Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
Отже, враховуючи наведене, слід дійти висновку, що окремі рішення Міністром оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100 000 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Дослідивши докази по справі, встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.05.2021 року № 205, позивач вважається таким, що з 26 травня 2021 року зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. 
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2021 року № 206, позивач з 27 травня 2021 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 123 від 10.08.2023 року у період з 24.02.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 01.04.2023, з 07.04.2023 по 09.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в с. Карлівка Донецької області, с. Воздвижівка Запорізької область. 
Підстава: витяг журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 від інв. РЗ 58т від 06.01.2023 року; наказ командира оперативно-тактичного угрупування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” №122 від 08.12.2022 року.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 №0989/10/3543 від 23.10.2023 року, позивачу у березні 2022 року нараховано винагороду згідно з постановою № 168 – 100000 грн., у період з квітня 2022 року по серпень 2023 року йому щомісячно нараховано винагороду відповідно до постанови № 168 у розмірі 30000 гривень. 
Наведене свідчать, що Військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується той факт, що позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та перебування (несення військової служби) військовослужбовцем на території, де ведуться бойові дії, зокрема березень 2022 року. 
При цьому, згідно довідки №0989/10/3543 від 23.10.2023 року про нарахований дохід та про нарахування додаткової винагороди ОСОБА_1 у період з березня 2022 року до серпня 2023 року отримував додаткову винагороду у розмірі 30000 грн., так і збільшену додаткову винагороду в розмірі до 100000 грн. ( березень 2022 року). 
Так, враховуючи суть цього спору, та висновки викладені Верховним Судом, підлягають дослідженню докази щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях з квітня по листопад 2022 року.
Так, згідно висновків викладених у постанові Верховного Суду від 18.02.2026 року судом підлягають дослідженню саде докази та обставини стосовно того, які завдання, на підставі яких бойових наказів (розпоряджень) та за якою посадою, у складі яких підрозділів (сил чи засобів) і де саме виконував військовослужбовець ОСОБА_1 протягом заявленого періоду та чим це підтверджується.
Установивши відсутність документів про участь у бойових діях або здійсненні заходів, суди не з`ясували, які завдання і де він виконував під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 протягом спірного періоду. Якщо позивач не виконував завдань, що дають право на додаткову винагороду, важливо встановити, які саме завдання він виконував і де проходив службу. Ці обставини є ключовими для правильного вирішення спору і не можуть бути проігноровані (подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №520/690/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23 та інших).
Також, Верховний Суд зазначив про те, що із змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що суди попередніх інстанцій не дослідили та не з`ясували змісту документів, зазначених підставою видачі позивачу довідки ВЧ НОМЕР_1 від 10.08.2023 № 123 про безпосередню участь останнього у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у періоди з 24.02.2022 по 01.12.2022 та з 08.01.2023 по 01.04.2023, з 07.04.2023 по 09.09.2023, зокрема журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 від інв. РЗ 58т від 06.01.2023; наказ командира оперативно-тактичного угрупування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” № 122 від 08.12.2022 у контексті підтвердження цими документами його безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період. Тобто суди попередніх інстанцій не встановили правових підстав для видачі цієї довідки, не здійснили комплексної оцінки наявних у справі доказів, зокрема, не розглянули доведеність участі позивача у бойових діях та заходах в окреслений ним період у сукупності з іншими доказами, наявними у справі.
Верховний Суд вказує, що сам факт дислокації служби позивача у спірні періоди АДРЕСА_3 , не виключає можливість виконання позивачем відповідних завдань які у свою чергу є підставою для отримання останнім додаткової винагороди пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Отже, дослідивши надані до суду докази по справі, висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.02.2026 року, слід вказати про таке. 
Так, згідно з Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.05.2021 № 205 та Наказом від 27.05.2021 № 206, солдата ОСОБА_1 було призначено на посаду водія 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 (ВОС 790037А). 
Відповідно, специфіка завдань стосовно позивача визначалася саме посадовими обов`язками водія у вказаному підрозділі. 
У поясненнях відповідача зазначено, що аналіз функціональних обов`язків військовослужбовця ОСОБА_1 як водія реактивного артилерійського взводу та фактичних обставин його служби у квітні-листопаді 2022 року свідчить про те, що він не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення, а забезпечував повсякденну життєдіяльність техніки та підрозділу в районах очікування, що територіально знаходилися на значній відстані від переднього краю оборони.
Доказів зворотнього позивачем суду не надано.
Як вже зазначалось вище, за висновками Верховного Суду у постнові від 18.02.2026 року у цій справі, наведеними у постанові від 18.02.2026 року, необхідним для правильного вирішення справи є встановлення та з`ясування того, які саме завдання і де виконував позивач під час проходження служби у В/ч НОМЕР_1 протягом спірного періоду. 
Якщо позивач не виконував завдань, що дають право на додаткову винагороду, важливо встановити, які саме завдання він виконував і де проходив службу. 
Верховний Суд вказує, що такі обставини є ключовими для правильного вирішення спору і не можуть бути проігноровані (подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 520/690/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23 та багатьох інших).
Щодо місця перебування та характеру завдань позивача у спірний період (квітень - листопад 2022 року), слід вказати таке. 
Відповідно до п. 1 Постанови КМУ № 168 та керівних доручень Міноборони, виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. здійснюється виключно за дні безпосередньої участі в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з відсічі збройної агресії) безпосередньо в районах ведення бойових дій.
Як вже зазначалось судом вище, документальним підтвердженням такої участі є бойові накази, журнали бойових дій та рапорти безпосередніх командирів.
Так, на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2026 р., відповідачем додано до матеріалів справи завірені копії витребуваних судом документів, зокрема наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №122 від 08.12.2022 р., витяг із Журналу ведення бойових дій (інв. РЗ 58т), а також письмові пояснення безпосередніх командирів позивача щодо фактичних обставин його служби та підстав видачі йому довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2023 р. № 123.
Отже, слід вказати, що на виконання вимог ухвали суду щодо надання письмової інформації про характер завдань позивача, відповідач надав суду письмові пояснення безпосередніх начальників позивача у спірний період — капітана ОСОБА_2 , капітана ОСОБА_3 та старшого сержанта ОСОБА_4 , згідно яких судом не встановлено, що позивач брав безпосередньо участь у бойових діях. 
Отже, на виконання вимог суду, відповідачем було проведено перевірку обставин проходження служби Позивачем та відібрано письмові пояснення (рапорти) у його безпосередніх командирів, які проходили службу разом із ним у спірний період. 
Згідно з поясненнями командира реактивної артилерійської батареї капітана ОСОБА_2 , заступника командира батареї капітана ОСОБА_3 та головного сержанта взводу старшого сержанта ОСОБА_4 , у період з квітня по листопад 2022 року включно солдат ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань на лінії зіткнення не брав. 
Протягом вказаного часу підрозділ (реактивна артилерійська батарея) постійно перебував у місці тимчасового розташування в населеному пункті Новий Труд Донецької області. 
Цей населений пункт знаходився на відстані близько 40 км від позицій противника, і активні бойові дії безпосередньо в ньому не велися. Позивач виконував виключно завдання із забезпечення життєдіяльності підрозділу в районі очікування: здійснював технічне обслуговування автомобільної техніки, охорону місця розташування та виконував інші господарські роботи.
Слід вказати про те, що згідно з вимогами пунктів 3, 4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях здійснюється виключно на підставі визначеного переліку документів, а саме: бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій (вахтових журналів), бойових донесень та рапортів командирів підрозділів. 
Дослідивши надані учасниками справи докази, які наявні в матеріалах справи, слід дійти висновку відсутність доказів стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 щодо участі останнього у бойових діях у спірний період. 
Слід вказати про те, що командири Позивача, згідно наданих доказів, стверджують, що персональні бойові розпорядження (БР) щодо ОСОБА_1 у зазначений період не видавалися. 
До складу бойових груп для виїзду на вогневі позиції він не включався, завдань безпосередньо на лінії бойового зіткнення не виконував, поранень чи контузій не отримував. Саме тому його прізвище відсутнє у ОСОБА_5 бойових дій (інв. РЗ 58т) як особи, що брала участь у безпосередніх бойових зіткненнях чи вогневому ураженні. 
Відсутні будь-які рапорти командирів взводів чи батареї про виконання ним спеціальних завдань, які підставою для включення до наказу про виплату 100 000 гривень. 
Отже, згідно із поясненнями прямих командирів Позивача (капітана ОСОБА_2 , капітана ОСОБА_3 , старшого сержанта ОСОБА_4 ), які безпосередньо керували підрозділом у спірний період, підтверджується той факт, що ОСОБА_1 не залучався до виконання бойових завдань на лінії вогневого ураження.
Його діяльність як водія мала виключно характер забезпечення життєдіяльності підрозділу, технічного обслуговування автомобільної техніки та охорони в районі очікування (н.п. Новий Труд), що знаходився на значній відстані від лінії зіткнення. 
Перебування в таких умовах, згідно з Постановою КМУ № 168, оплачується у розмірі 30 000 грн., які й були виплачені позивачу. 
Надана відповідачем письмова та документальна інформація свідчить про відсутність розпорядчих документів (БР), які б юридично підтверджували участь Позивача у безпосередніх бойових діях або спеціальних завданнях у спірний період. 
Таким чином, факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджується. 
Доказів на спростування наведеного позивачем суду не надано. 
Слід вказати, що сама по собі наявність довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2023 № 123 не свідчить про безпосередню участь Позивача у заходах оборони та відповідно не може слугувати підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., оскільки вона не містить посилань на жоден із вищезазначених первинних документів бойового управління, як того вимагає профільне законодавство (Порядок № 260 та Доручення № 912/з/29), а констатує загальний факт перебування особи в районі оборони країни.
Слід вказати про те, що згідно наданих відповідачем пояснень, стосовно видачі такої довідки, останній вказує, що вказана довідка має статус документа, який підтверджує загальне залучення особи до здійснення заходів із забезпечення оборони України в умовах воєнного стану (перебування в районі ООС/заходів оборони) і є підставою для надання статусу учасника бойових дій (УБД). 
Разом з тим, ця довідка не є первинним фінансовим чи бойовим документом(таким як бойовий наказ, журнал БД чи рапорт командира), на підставі якого здійснюється щомісячне нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень. 
Як вже зазначалось судом вище, за перебування в районі виконання завдань (але без безпосередньої участі в боях на лінії зіткнення) ОСОБА_1 отримував винагороду в розмірі 30 000 гривень, що останнім не спростовується позивачем.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, слід дійти висновку, що у Відповідача були відсутні законні підстави для винесення наказів про виплату ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн. на місяць за вказаний період. 
Враховуючи наведене позовні вимоги позивача є недоведеними належними доказами по справі, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення. 
Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач : Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 11.05.2026 року.

Суддя В.В. Ільков