ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року
м. Київ
справа № 756/5637/21
провадження № 61-3269св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року у складі судді 
Белоконної І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.
2. На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що вона з ОСОБА_2 має спільну доньку -  ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилалася на те, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вона не перебувала, вихованням та розвитком їх доньки займається самостійно.
3. З народження дитина проживає разом з нею, спочатку у м. Згурівка, а з жовтня 2016 року - у АДРЕСА_1 . За указаним місцем проживання донька відвідує школу та перебуває на обліку у сімейного лікаря.
4. Відповідно до висновку НДСЛ «Охмадит» дитина мала захворювання - патологію кульшових суглобів, у зв`язку з чим їй було рекомендовано спочатку лікування у стременах ОСОБА_4 , а пізніше - в апараті ОСОБА_5 . Зазначала, що вона за власні кошти придбала все необхідне дитині лікарське обладнання, оплатила лікувальні масажі та медикаменти. 
5. Згідно з рішенням Згурівського районного суду від 03 червня 2013 року у справі № 365/831/13, зміненим рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки.
6. Спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з донькою встановлено рішенням Згурівського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року у справі № 365/322/17, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, зокрема встановлено час для побачень відповідача з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 09:00 год. до 13:00 год. в її присутності в громадських місцях на всій території м. Києва та в смт Згурівка Київської області.
7. При визначення способу участі батька у вихованні дитини судом було враховано висновок Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, емоційний стан дитини, її внутрішній дискомфорт при спілкуванні з відповідачем та її прив`язаність до матері.
8. Зазначала, що для неї виховання дитини є головною та єдиною цілю її життя, вона піклується про дитину, стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, забезпечує її всім необхідним, забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового духовного морального і соціального розвитку дитини, а тому сама дитина прив`язана саме до неї, а поруч із батьком відчуває дискомфорт. Батько дитини у її вихованні взагалі будь-якої участі не брав, матеріально її забезпечувати відмовлявся, що стало причиною її звернення з відповідним позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначене, на її думку, свідчить про те, що інтересам дитини відповідатиме визначення її місця проживання саме з матір`ю.
9. Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею.

Стислий виклад позиції відповідача
10.  ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував. Зазначав, що з червня 2007 року по вересень 2012 року вони з позивачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У червні 2012 року позивачка повідомила, що чекає дитину від нього. У вересні 2012 року через непорозуміння та небажання визнавати його батьком дитини та надалі проживати разом з ним ОСОБА_1 припинила стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_3 . 
11. Посилався на те, що він через суд визнав себе батьком дитини, а також визначав порядок його участі у вихованні дитини. Він щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини, намагається дбати про її добробут, забезпечувати її матеріальне утримання, займатися вихованням дитини. Проте позивачка чинить йому перешкоди. Зокрема, ОСОБА_1 часто не виконувала рішення суду, яким визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Більш того, з початком збройної військової агресії позивачка разом з дитиною виїхала за межі України, не узгодивши це питання з ним, як батьком дитини. 
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
12. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 
2025 року позов задоволено. 
13. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . 
14. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.
15. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ураховуючи, що матір'ю ОСОБА_1 забезпечуються належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, сталі соціальні зв`язки, які склалися за місцем її проживання з матір`ю, психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а під час розгляду справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір`ю та могли б зашкодити розвитку дитини, отже визначення місця проживання доньки з матір`ю на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду
16. Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М. залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн.
17. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визначення місця проживання дитини сторін разом з матір'ю. Судом правильно ураховано фактичне місце проживання дитини разом з матір'ю у Республіці Польща, причини виїзду за кордон, належне виконання матір'ю батьківських обов'язків, соціальну адаптацію дитини за місцем проживання, її бажання залишитися проживати із матір'ю, а також відсутність доказів на підтвердження необхідності зміни місця проживання дитини ОСОБА_6 , її звичного та безпечного середовища та визначення її місця проживання з батьком.
18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачці у суді апеляційної інстанції, суд виходив із того, що заявлений ОСОБА_1 розмір таких витрат є підтвердженим належними доказами, відповідач клопотань про зменшення розміру таких витрат не заявляв.
Узагальнені доводи касаційної скарги
19. 12 березня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат 
Якименко М. М., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , а також скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постановити нове судове рішення, яким зменшити розмір таких витрат до 500,00 грн.
20. Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 487/545/17-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 24 жовтня 
2019 року в справі № 585/2392/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 554/1124/20, від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 22 травня 2024 року у справі № 754/3063/22, від 20 вересня 2024 року у справі № 2-814/10, від 19 березня 
2025 року у справі № 947/23505/20, від 18 лютого 2026 року у справі 
№ 369/15420/23, у додаткових постановах Верховного Суду від 20 травня 
2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15, від 01 серпня 2019 року у справі 
№ 915/237/18, від 04 березня 2026 року у справі № 303/5139/23 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що він постійно намагається піклуватися про добробут дитини забезпечуючи її матеріальне утримання, хоче займатися вихованням дитини, проводити з нею дозвілля, однак позивачка постійно йому чинить перешкоди. Зазначає, що ОСОБА_1 часто не виконувала судове рішення, яким визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з донькою.
22. Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 вивезла дитину за межі території України, не узгодивши це питання з ним, як батьком дитини, в порушення норм чинного законодавства. 
23. Вважає, що суди не урахували того, що: ОСОБА_1 з донькою не мала постійного місця проживання на території Подільського району м. Києва, лише тимчасово там перебувала; у вересні 2021 року ОСОБА_1 за власним бажанням припинила трудові відносини з ТОВ «БМА СИСТЕМС», де вона працювала на посаді головного бухгалтера; умови проживання дитини не були досліджені належним чином, не було встановлено підставу та тривалість перебування ОСОБА_7 за вказаним місцем проживання в Подільському районі м. Києва; не було обстежено та досліджено умови проживання дитини за місцем реєстрації та постійного проживання матері: АДРЕСА_2 ; не було обстежено та досліджено умови проживання дитини за місцем проживання батька; не було взято до уваги та надано жодної оцінки тому істотному факту, що на момент надання висновку органу опіки та піклування ОСОБА_1 з дитиною вже тривалий час не перебували в Україні, а проживали в Республіці Польща; висновок органу опіки та піклування не містить жодних відомостей про участь матері та батька у вихованні дитини; висновок органу опіки та піклування не містить відомостей про те, в чому полягають найкращі інтереси дитини, і як визначення місця проживання дитиною з матір`ю їм відповідає; Подільська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування взагалі не розглядала та не надавала оцінку можливості застосування моделі спільної опіки.
24. Посилається також на те, що органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Однак суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про залучення належних органів опіки та піклування.
25. Також суд першої інстанції провів опитування дитини з порушенням порядку, встановленого ЦПК України, без належного встановлення особи дитини та без участі психолога та/або представника органу опіки та піклування за місцем перебування дитини. Вважає, що думка дитини очевидно була спотворена тривалим проживанням з матір`ю та ізоляцією її від батька, а тому не підлягає врахуванню.
26. Акцентує увагу на тому, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
27. Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, зокрема, не врахування відсутності доказів отримання ним відзиву позивачки на апеляційну скаргу з клопотанням про стягнення таких витрат, неврахування усних заперечень його представника щодо заявленого ОСОБА_1 розміру витрат, а також не урахування критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
28. Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
29. Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2026 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року, відкрито касаційне провадження у справі № 756/5637/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Запропоновано Службі у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у відзиві на касаційну скаргу відобразити відомості про сімейну ситуацію, фактичне місце проживання дитини.
30. 12 травня 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 756/5637/21.
31. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Яковенко А. О., на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Якименко М. М., на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
32. 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Яковенко А. О., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
33. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що її виїзд з дитиною до Республіки Польща 10 березня 2022 року відбувся через 14 днів після початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора в Україну та був вимушеною евакуацією з метою збереження життя та здоров`я дитини. Такий виїзд відповідав першочерговому батьківському обов`язку піклуватися про безпеку дитини, закріпленому у статті 150 Сімейного кодексу України, статтях 3 та 27 Конституції України, а також у повній відповідності до законодавства, що діяло на момент перетину кордону.
34. Акцентує увагу на тому, що Окружний суд у м. Гданську своїм рішенням від 31 жовтня 2023 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про повернення дитини в Україну, зазначивши, що повернення дитини на територію країни, в якій ведуться бойові дії, призведе до того, що дитина опиниться в нестерпній обстановці у розумінні підпункту «b» статті 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Окружний суд у 
м. Гданську ухвалою від 16 жовтня 2023 року встановив порядок спілкування ОСОБА_2 з дитиною через засоби дистанційного зв`язку за визначеним графіком (щовівторка, щочетверга, щосуботи, щонеділі). Однак батько фактично не використовує цю можливість та не підтримує контакт з дитиною.
35. Вважає, що суди надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Застарілість висновку органу опіки була штучно створена самим заявником, який протягом понад чотирьох років систематично затягував розгляд справи: неодноразово клопотав про перенесення засідань комісії з питань захисту прав дитини, але так і не з`явився на жодне засідання; подавав зустрічний позов із завідомо пропущеним строком; подавав клопотання про закриття провадження та оскаржував ухвалу; припинив з`являтися в судові засідання, подаючи клопотання про відкладення без доказів поважності причин.
36. Суд першої інстанції провів опитування дитини у режимі відеоконференції, що було єдиним можливим способом реалізувати право дитини бути вислуханою відповідно до статті 171 СК України та статті 12 Конвенції ООН про права дитини в умовах, коли дитина перебуває під тимчасовим захистом в іншій країні внаслідок війни. Встановлення особи дитини відбувалося судом у присутності законного представника (матері), яка перебувала поруч, та на підставі документа, що посвідчує особу дитини, який був пред`явлений суду. Представник Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації був присутній у залі судового засідання і брав участь в опитуванні дитини по відеозв`язку. Опитування дитини тричі відкладалось за клопотанням заявника, однак жодного разу він не надав належних доказів поважності неявки, а його особиста явка була визнана судом обов`язковою, про повторне з`ясування думки дитини апеляційним судом ОСОБА_2 не клопотав.
37. Посилання відповідача на недослідження судами попередніх інстанцій можливості застосування спільної опіки вважає безпідставними, оскільки таких вимог ОСОБА_2 не заявляв. Крім того, оскільки батько дитини проживає в Україні, де тривають бойові дії, а дитина з матір`ю - у Республіці Польща, де їй забезпечено безпечне середовище, навчання та медичне обслуговування, фізичне почергове переміщення дитини між двома різними країнами є об`єктивно неможливим та суперечить найкращим інтересам дитини.
38. У частині доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат зауважує, що вона виконала свій процесуальний обов`язок щодо направлення копії відзиву іншим учасникам справи відповідно до вимог ЦПК України, апеляційний суд, забезпечуючи дотримання процесуальних прав усіх учасників справи, відкладав судове засідання, зокрема, для надання заявнику та його представнику можливості ознайомитися з відзивом на апеляційну скаргу та доданими до нього документами, у зв'язку із чим відповідач мав достатньо часу та можливостей для підготовки заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, однак цим правом не скористався.
39. Додатково посилається на понесення нею судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, які просить стягнути з відповідача у порядку розподілу судових витрат.
40. 22 травня 2026 року Служба у справах дітей та сім'ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації через підсистему «Електронний суд» подала пояснення третьої особи, у яких зазначила, що службою було досліджено питання про доцільність/недоцільність визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заслухано пояснення матері дитини, представника батька дитини та думку самої дитини. Засідання комісії неодноразово переносилось за клопотанням батька, який так і не з'явився. У травні 2026 року ОСОБА_1 надіслала свої пояснення до служби, повідомивши, що вона разом із донькою ОСОБА_7 проживає у Польщі, куди виїхала у березні 2022 року. Дитина забезпечена усім необхідним, навчається та почувається добре.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
41. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
42. 01 січня 2019 року ОСОБА_1 уклала договір позички, за умовами якого отримала безоплатно у користування квартиру по АДРЕСА_1 .
43. Згідно з довідкою Романо-германської гімназії № 123 Подільського району міста Києва від 17 березня 2021 року, ОСОБА_3 навчалася з 2019 року у Романо-германській гімназії № 123 Подільського району.
44. Як вбачається з характеристики, виданої директором Романо-германської гімназії № 123 Подільського району міста Києва ОСОБА_8 , ОСОБА_9 навчається у 2 класі. Мотивація до навчання у дитини велика. Має високий рівень знань, легко знаходить спільну мову з однокласниками, завжди допомагає у класі. Дитина відвідує школу регулярно, без пропусків. Навчанням та вихованням дитини займається мама. Дитина доглянута, завжди охайна, привітна.
45. Згідно з довідкою хореографічної студії «Грація Денс» від 31 березня 
2021 року, ОСОБА_9 відвідувала заняття у хореографічній студії «Грація Денс». За час навчання у студії брала участь у різноманітних всеукраїнських конкурсах, де була нагороджена дипломами та медалями І, ІІ, ІІІ ступенів.
46. 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_3 уклала декларацією із сімейним лікарем КНП «ЦПМСД № 1» Подільського району м. Києва.
47. З довідки ТОВ «БМА Системс» від 23 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «БМА Системс» та посаді головного бухгалтера. Дохід за період з 01 вересня 2020 року по 2021 року становив 19 105,63 грн.
48. Згідно з довідкою № 1 від 17 березня 2021 року, ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Аудиторська Фірма «ТИМЛАР-АУДИТ» на посаді начальника відділу аудиту. Дохід за період з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2021 року становить 21 240,00 грн.
49. Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 01 червня
2018 року у справі № 365/322/17 визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дочкою - ОСОБА_10 шляхом встановлення часу для їх побачень кожної першої та третьої місяця з 10:00 год. до 17:00 год. без участі матері в громадських місцях на всій території м. Києва та Київської області та за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .
50. Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року в частині визначення способу участі у вихованні та спілкування з дитиною змінено.
51. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_10 шляхом встановлення часу їх побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 09:00 год. до 13:00 год. в присутності матері ОСОБА_1 в громадських місцях на всій території м. Києва та смт Згурівка Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
52. Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року, в частині яка не змінена апеляційним судом, та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 
2019 року залишено без змін.
53. На підставі звернення ОСОБА_1 психологом центру «Фідновлення» ОСОБА_11 проведено психологічне обстеження дитини ОСОБА_6 , за результатами якого складено психологічний висновок від 20 липня 2021 року. Встановлено, що дитина має стабільний емоційний фон, але відчувається фонова тривожність. Розвиток психічних процесів в нормі та відповідає фізіологічному віку дитини. Тривожність, проблеми зі сном, страхи та гризіння нігтів можуть бути реакцією на травмуючу ситуацію в житті дитини. По відношенню до матері у дівчинки сформована стабільна та безпечна прив`язаність, яка є необхідною умовою нормального розвитку дитини. Прив`язаність до батька відсутня, спілкування з батьком викликає тривогу та психосоматичні розлади. Для збереження стабільного емоційного стану дитини та цілісності психіки, рекомендується її постійне проживання та знаходження в умовах однієї родини з матір`ю, що забезпечить дитині відчуття безпеки, стабільності та дозволить виробити єдину систему правил поведінки. Це буде формувати позитивний та стабільний психоемоційний розвиток дитини, оскільки виявлено, що по відношенню до матері сформована стабільна та безпечна прив`язаність, яка є необхідною умовою нормального розвитку дитини.
54. 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського УП ГУНП у м. Києві із заявою щодо порушення відповідачем рішення суду щодо визначення способу участі у вихованні та спілкування з дитиною. У заяві заявниця зазначила, що відповідач порушує умови виконання рішення суду. Окрім іншого, у заяві зазначає, що він погрожує їй. Внаслідок його дій отримала травму - забій лівого кульшового суглобу. Своєю поведінкою він лякає дитину, вона його боїться.
55. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 грудня 2022 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
56.  ОСОБА_2 через Міністерство юстиції України звернувся із заявою про повернення дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Міністерство юстиції Республіки Польща заяву спрямовало до Регіонального суду міста Гданськ для розгляду.
57. Ухвалою Окружного суду у місті Гданськ, ІІ Цивільний Сімейний Відділ, від 31 жовтня 2023 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 . Судом встановлено наступні обставини: мати виїхала з ОСОБА_7 до Польщі 10 березня 2022 року. Дівчинка навчається у навчально-виховному комплексі № 5 у Гданську. Малолітній дитині надавалися медичні послуги у грудні 2022 року в поліклініці ТОВ «Здровє» у Гданську та у березні 2023 року в дитячій лікарні «Полянки». ОСОБА_12 отримує сімейну соціальну допомогу на дитину «500+». Малолітня ОСОБА_7 відвідує додаткові заняття з польської мови, танців та рукоділля. Вона також дистанційно навчається в українській школі, яку відвідувала до переїзду у Польщу. Мати з дочкою отримали номери PESEL. Заява про повернення дитини була подана більше ніж через рік після виїзду малолітньої дитини до Польщі». Ухвалою Окружного суду у м. Гданськ від 16 жовтня 2023 року встановлено порядок спілкування ОСОБА_13 з малолітньою ОСОБА_14 таким чином, що вони відбуватимуться за допомогою засобів дистанційного зв`язку - месенджера Telegram за наступним графіком: щовівторка з 18:00 год. до 20:00 год.; щочетверга з 18:00 год. до 20:00 год.; щосуботи з 17:00 год. до 20:00 год.; щонеділі з 10:00 год. до 13:00 год. Зазначено, що однією обставиною, яка впливає на оцінку заяви, є той факт, що вона була подана більш ніж через рік після з дати переміщення або утримування дитини. Заява була подана до Суду 15 травня 2023 року, тобто більш ніж через рік поля виїзду малолітньої дитини до Польщі. Тим більше, заявник просить лише про повернення дитини і не передбачає повернення учасниці судового провадження. Таке ставлення, на думку Суду, свідчить про те, що заявник не бере до уваги почуття дитини, для якої учасниця провадження, безсумнівно, є особою першого плану у батьківському тандемі. Заявник вимагає повернення дитини на територію країни, в якій ведуться бойові дії, що, на думку Суду, призведе до того, що дитина опиниться в нестерпній обстановці.
58. У судовому засіданні 02 червня 2025 року у присутності представника служби у справах дітей у режимі відеоконференції було заслухано думку 
ОСОБА_3 , яка висловила своє бажання проживати разом із матір`ю. Зазначила, що не пам`ятає коли востаннє спілкувалася з батьком.
Позиція Верховного Суду
59. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
60. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
61. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
62. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
63. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
64. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
65. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
66. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
67. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
68. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
69. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
70. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
71. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
72. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
73. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
74. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
75. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
76. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
77. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
78. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
79. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
80. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
81. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
82. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
83. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
84. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).
85. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.
86. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
87. Судами попередніх інстанцій встановлено, що малолітня донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин проживала разом з матір'ю, а після запровадження в Україні воєнного стану виїхала разом із нею до Республіки Польща, де вони проживають на час розгляду справи, що переглядається в касаційному порядку. Дитина відвідувала школу за місцем фактичного проживання матері у м. Києва, наразі відвідує школу у Республіці Польща.
88. Між сторонами справи існував спір щодо участі батька у вихованні 
ОСОБА_6 . 
89. Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_10 шляхом встановлення часу їх побачень кожної першої та третьої суботи місяця з 09:00 год. до 13:00 год. в присутності матері ОСОБА_1 в громадських місцях на всій території м. Києва та смт Згурівка Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
90. Крім того, ухвалою Окружного суду у м. Гданськ від 16 жовтня 2023 року встановлено порядок спілкування ОСОБА_13 з малолітньою 
ОСОБА_10 за допомогою засобів дистанційного зв`язку - месенджера Telegram за наступним графіком: щовівторка з 18:00 год. до 20:00 год.; щочетверга з 18:00 год. до 20:00 год.; щосуботи з 17:00 год. до 20:00 год.; щонеділі з 10:00 год. до 13:00 год. 
91. Ухвалою Окружного суду у місті Гданськ від 31 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про повернення дитини на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. 
92. У справі, що переглядається в касаційному порядку, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки -  ОСОБА_6 разом з нею. ОСОБА_2 спочатку клопотав про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю спору щодо визначенням місця проживання дитини, посилаючись на визначений судом порядок його участі у вихованні доньки рішенням у справі № 365/322/17. Однак, згодом подав зустрічний позов про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з ним, який було повернуто йому у зв'язку з пропуском строку на його подання.
93. Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у висновку від 26 квітня 2023 року вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_1 . Органом опіки та піклування враховано думку дитини, пояснення матері та зібрані докази щодо фактичного розподілу обов'язків щодо виховання дитини. ОСОБА_2 неодноразово викликали на засідання комісії, переносили розгляд за його клопотаннями, однак останній на засідання так і не з'явився, питання щодо визначення місця проживання доньки разом з ним не порушував.
94. У судовому засіданні малолітня ОСОБА_9 повідомила суду, що хоче залишитися проживати разом із матір'ю.
95. Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що підтверджують ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків та фактичне їх здійснення, врахували думку дитини, фактичний розподіл між сторонами батьківської опіки й відповідальності, тривале проживання малолітньої дитини за кордоном разом з матір`ю, наявність у ОСОБА_7 відповідних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також висновок органу опіки та піклування, підстав вважати який необґрунтованим суди не встановили, та дійшли загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.
96. Колегія суддів погоджується з тим, що на момент розгляду справи, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, вік дитини, її фактичне місце проживання за кордоном, створення позивачкою усіх умов для повноцінного та гармонійного розвитку дитини відповідного віку у безпечному середовищі, а також ураховуючи нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях спільної батьківської опіки над донькою, визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір`ю забезпечить зростання дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
97. Колегія суддів зауважує, що відповідач безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своєї доньки, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, проводити з донькою необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення на цьому етапі місця проживання ОСОБА_6 з матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не зменшує обсяг батьківських прав іншого з батьків та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків.
98. Більш того, колегія суддів наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини, зокрема спільної фізичної опіки, про що неодноразово підкреслював Верховний Суд (постанови Верховного Суду 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 
2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі 
№ 465/6496/19).
99. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, та надавши належну правову оцінку фактичним обставинам справи і поданим сторонами доказам у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю на час розгляду справи найбільше відповідає забезпеченню її найкращих інтересів.
100. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
101. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
102. Посилання касаційної скарги на недобросовісні дії позивачки в частині чинення перешкод щодо його участі у вихованні спільної доньки сторін, незаконного вивезення дитини за кордон без згоди батька, що, на думку заявника, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею, колегія суддів відхиляє.
103. Спір щодо участі ОСОБА_2 у вихованні доньки був предметом розгляду судів у справі № 365/322/17 за позовом ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про визначення прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім того, з огляду на зміну обставин та виїзд малолітньої дитини сторін разом із матір'ю за кордон, участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною була урегульована також ухвалою Окружного суду у м. Гданськ від 16 жовтня 2023 року. Доказів умисного невиконання ОСОБА_1 встановленого судом порядку участі відповідача у вихованні їх спільної доньки останній до матеріалів справи не надав.
104. Більш того, колегія суддів звертає увагу, що при заслуховуванні думки дитини ОСОБА_9 повідомила суду, що з батьком давно не спілкувалася. Про наявність у ОСОБА_2 будь-яких перешкод спілкування з донькою за допомогою засобів дистанційного зв`язку, месенджерів, останній не зазначав.
105. Фактично позиція відповідача зводиться до того, що він вважає незаконним виїзд дитини за кордон разом з позивачкою без його згоди, а також неврахування його прав на опіку щодо його доньки.
106. У цьому контексті колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що ураховуючи проживання сторін у різних країнах, наявності між ними конфліктних взаємовідносин та беручи до уваги інтереси дитини щодо розвитку у стійкому та безпечному середовищі, у якому вона тривалий час проживає з матір`ю, почергове проживання дитини з кожним з батьків на даному етапі є неможливим. 
107. Доводи касаційної скарги щодо порушення порядку заслуховування думки малолітньої дитини, зокрема у режимі відеоконференції, без встановлення її особи, у присутності матері та без участі психолога, є безпідставними та не можуть бути підставою для її не урахування. 
108. Статтею 12 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
109. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
110. Це право також передбачено статтями 3 і 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей Ради Європи, а також статтею 24 § 1 Хартії основоположних прав Європейського Союзу
111. Згідно з Рекомендацією CM/Rec(2025)4 Комітету міністрів Ради Європи Державам-членам щодо захисту прав та найкращих інтересів дитини в провадженнях з розлучення батьків від 28 травня 2025 року, прийнятою для створення спільної основи для оцінки найкращих інтересів дитини, визначено, що найкращим інтересам дитини має приділятися першочергове значення або, якщо це передбачено законом, найважливіше, при вирішенні спорів у всіх провадженнях та альтернативних процедурах вирішення спорів, що підпадають під сферу застосування цієї рекомендації. Дитина повинна мати право бути поінформованою та консультованою, а також висловлювати свою думку. Поглядам дитини повинна приділятися належна увага згідно з її віком і зрілістю.
112. Відповідно до Розділу IV зазначеної Рекомендації дитині слід надати реальну та ефективну можливість висловити свою думку, безпосередньо або іншим чином, і підтримати її в цьому за допомогою низки механізмів та процедур, що враховують інтереси дитини. Слід враховувати рівень розуміння та здатність дитини до спілкування, а також обставини справи.
113. Компетентні органи влади повинні оцінювати рівень розуміння дитини в кожному конкретному випадку. Незалежно від віку, особливо коли дитина просить бути заслуханою, слід припускати достатній рівень розуміння. Якщо національне законодавство встановлює віковий ценз, нижче якого дитина не вважається такою, що має достатній рівень розуміння для вираження своїх поглядів, такий віковий ценз повинен періодично переглядатися, а Державам-членам рекомендується розглянути можливість його скасування.
114. Якщо дитина потребує допомоги для вираження своєї думки, така допомога повинна бути надана. Якщо дитина не може висловити свою думку через вік або здібності, її точка зору з відповідних питань повинна, за необхідності, бути з`ясована та передана спеціально призначеним та кваліфікованим представником або фахівцем.
115. Думку дитини можна з`ясувати різними способами, наприклад: a) шляхом проведення співбесіди з дитиною компетентним органом влади за умови дотримання відповідних гарантій; b) шляхом складання звіту на основі співбесіди з дитиною, проведеної кваліфікованим фахівцем, призначеним компетентним органом влади.
116. Механізм або процедура, що застосовуються в конкретному випадку, повинні враховувати обставини, вік дитини та рівень її розуміння, а також її здатність до спілкування; у разі необхідності з дитиною слід проконсультуватися щодо способу, у який вона бажає бути заслуханою. У разі необхідності дитину слід вислухати безпосередньо.
117. Європейський суд з прав людини зауважував, що національні органи влади зобов`язані з власної ініціативи розглянути доцільність заслуховування дитини, безпосередньо або іншим чином (рішення ЄСПЛ у справі M.P. and Others v. Greece, № 2068/24, від 09 вересня 2025 року).
118. З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує, що заслуховування думки дитини при вирішенні спору щодо визначення її місця проживання є необхідним, з урахуванням її віку, здібностей та рівня розуміння для вираження та оцінки її поглядів.
119. Суд першої інстанції оцінив думку дитину, висловлену органу опіки та піклування та у судовому засіданні, врахувавши вік ОСОБА_6 , чіткість її висловлювань, віддаленість місця її фактичного проживання від місця розгляду справи, участь у судовому засіданні представника служби у справах дітей, яка мала повноваження діяти від імені органу опіки та піклування (а.с. 21, Т. 3), відсутність примусу дитини у відповідях на поставлені запитання. 
120. У контексті доводів заявника про позбавлення його можливості задати відповідні запитання, колегія суддів зауважує, що відповідач був належним чином повідомлений як про дату, час та місце судового засідання, так і про те, що судом планується заслуховування думки дитини. Натомість ОСОБА_2 неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи без надання доказів, які підтверджують поважність причин його неявки, незважаючи на визнану судом явку відповідача обов'язковою (а. с. 247, Т. 2). Клопотань про необхідність повторного заслуховування судом думки дитини не подавав в апеляційної інстанції.
121. Зазначене також узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року в справі № 202/14959/23, де зауважено, що заслуховування думки дитини у порядку проведення судового засідання в режимі відеоконференції, без участі педагога та/або спеціаліста-психолога, є можливим, ураховуючи триваючу широкомасштабну збройну агресію проти України та перебування дитини на території іншої держави, яка надає прихисток громадянам України.
122. Не впливають на зміст ухвалених судових рішень також доводи касаційної скарги щодо порушення порядку залучення до участі у справі органу опіки та піклування. Колегія суддів зауважує, що безпосередню участь у справі приймала служба у справах дітей та сім'ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, представники якої надавали суду довіреності на підтвердження повноважень діяти від імені Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування. Висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий саме Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини. Про фактичне проживання дитини сторін на території Подільського районну м. Києва перед виїздом за кордон свідчать наявні у матеріалах справи докази користування позивачкою житлом, а також відвідування дитиною школи і закладів охорони здоров'я у цьому районі.
123. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).
124. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № № 523/19706/19 уже зауважував, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин, зокрема перебуванням дитини за межами країни, такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.
125. Факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини.
126. Щодо доводів касаційної скарги про відсутність висновків апеляційного суду в частині наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, колегія суддів зауважує наступне.
127. Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
128. Питання про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України було предметом дослідження у суді першої інстанції, який своєю ухвалою від 04 грудня 2023 року відмовив у задоволенні відповідного клопотання сторони позивача.
129. Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Якименка М. М. на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року та роз'яснено відповідачу його право включити свої заперечення на зазначену ухвалу суду першої інстанції до апеляційної скарги на рішення суду по суті вирішення спору.
130. Водночас, звертаюсь до суду з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року, 
ОСОБА_2 просив суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Доводів щодо порушення судом першої інстанції правил визначення юрисдикції спору, як і доводів щодо незаконності винесеної судом першої інстанції ухвали від 04 грудня 2023 року апеляційна скарга не містить.
131. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
132. Обов'язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Щодо вирішення судом апеляційної інстанції питання про розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу
133. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
134. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
135. Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
136. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
137. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
138. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
139. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
140. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
141. ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
142. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
143. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що переглядається в касаційному порядку, суд апеляційної інстанції правильно урахував, що професійну правничу допомогу позивачці у суді апеляційної інстанції надавав адвокат Яковенко А. О. Заява про розподіл таких витрат, як і докази їх розміру, були подані стороною позивача разом з відзивом на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу був у встановленому законом порядку направлений стороні відповідача (а. с. 88, Т. 3). Більш того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 26 листопада 2025 року, судом було задоволено клопотання представника відповідача про оголошення перерви для ознайомлення з відзивом (а.с. 129-129А, Т. 3). Клопотань про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачкою до відшкодування у суді апеляційної інстанції, сторона відповідача не подала. Посилання заявника на наявність усних зауважень не знайшли свого підтвердження, оскільки ні протокол судового засідання, яке відбулося 28 січня 2026 року, ні його аудіозапис обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого позивачкою розміру витрат на професійну правничу допомогу не містять.
144. Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що заявлений позивачкою у суді апеляційної інстанції розмір судових витрат на професійну правничу допомогу загалом відповідає критеріям реальності таких витрат та розумності їх розміру, з урахуванням характеру спору, його значення для сторони та тривалості розгляду.
145. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
146. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
147. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
148. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
149. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
150. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Якименко М. М., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи у суді касаційної інстанції
151. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
152. Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
153. Ураховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Якименко М. М., залишена без задоволення, понесені ним судові витрати у суді касаційної інстанції підлягають залишенню за ним.
154. Водночас, у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Яковенко А. О., просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу, надану їй під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, у розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження розміру таких витрат до відзиву надано ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2177086 від 14 квітня 2026 року, договір про надання правової допомоги № 2026/04/13 від 13 квітня 2026 року, пунктами 4.1, 4.2 якого передбачено загальний розмір гонорару адвоката у сумі 15 000,00 грн та порядок його сплати, платіжну інструкцію № 2.617484395.1 від 13 квітня 2026 року про сплату за договором № 2026/04/13 на суму 5 000,00 грн, що відповідає умовам пункту 4.2 зазначеного договору.
155. Враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи, характер наданих послуг, фінансовий стан обох сторін, критерії розумності та справедливості, реальність та необхідність витрат на правничу допомогу (у пункті 2.1 договору зазначено, зокрема, про участь у судових засіданнях, які за участю сторін не проводилися у суді касаційної інстанції), обізнаність адвоката з обставинами справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення в порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 7 500 грн.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, залишити без задоволення.
2. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року залишити без змін.
3. Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 
7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович