РІШЕННЯ
Іменем України

28 травня 2026 року

м. Київ

справа № 990/303/25

адміністративне провадження № П/990/303/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Яковенка М. М.,
суддів: Блажівської Н. Є, Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л., Шишова О. О., 
за участю:
секретар судового засідання Бугаєнко Н. В.,
позивач ОСОБА_1 ,
представник відповідача Петренко Ю. В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 990/303/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 02 липня 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому просила:
- визнати протиправними дії ВККС під час визначення результатів співбесіди із ОСОБА_1 щодо зменшення на 15 балів даних її оцінювання, вважаючи суттєвими порушеннями ухвалення нею рішення суду в справі № 823/3774/13-а та придбання батьком автомобіля у 2014 році;
- визнати протиправними і скасувати рішення на пленарному засіданні ВККС від 02 червня 2025 року № 64/ас-25 про непідтвердження ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді;
- зобов`язати Комісію поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційному адміністративному суді з етапу співбесіди на пленарному засіданні ВККС та провести її з дотриманням пункту 1.3 Положення № 141/зп-16 про принципи проведення конкурсу: справедливість, законність, публічність, прозорість, відкритість і рівність умов для його учасників, об`єктивність, неупередженість та повага до прав людини.
2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М.- головуючий суддя, судді: Блажівська Н. Є., Білоус О. В., Желтобрюх І. Л., Шишов О. О.
3. Ухвалами Верховного Суду від 04 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяв про самовідвід суддів Блажівської Н. Є. та Шишива О. О. від участі у розгляді справи № 990/303/25.
4. Після усунення недоліків адміністративного позову, ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
5. 24 липня 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, а саме рішення Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2025 року по справі № 990/151/24.
6. 29 липня 2025 року на адресу Верховного Суду від ВККС надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у його задоволенні.
7. 22 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, а саме: списку осіб визнаних переможцями конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах; відомості щодо окремих переможців конкурсу, які Комісією, на відміну від ситуації з ОСОБА_1 , не були враховані при прийнятті відповідних рішень.
8. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про самовідвід судді Шишива О. О. від участі у розгляді справи № 990/303/25.
9. 03 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, а саме: паперові декларації за 2012 - 2014 року, копії паспорта громадянина України та індивідуальні відомості про застраховану особу форми 5-ОК (щодо ОСОБА_1 ), довідку про проживання батька, індивідуальні відомості про застраховану особу форми 5-ОК (щодо батьків), копію трудової книжки матері, відомості про страховий стаж батька, розпорядження про призначення пенсії, результат звернення про призначення пенсії.
10. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви з підстав, викладених у ній. Просила позовні вимоги задовольнити.
11. Представник відповідача проти доводів і вимог позовної заяви заперечував з підстав, викладених у відзиві на неї. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
12. Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача і представника відповідача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами та доповненнями) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних адміністративних судах.
14. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Комісії із заявою про допуск до участі в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного адміністративного суду, оголошеному рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року, як особи, яка відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також просила провести стосовно неї кваліфікаційне оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
15. Рішенням ВККС від 04 березня 2024 року № 84/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.
16. Рішеннями Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) та від 09 грудня 2024 року № 316/ас-24 призначено кваліфікаційний іспит у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та визначено черговість етапів його проведення (перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).
17. Рішенням Комісії від 23 жовтня 2024 року № 333/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду.
18. Рішенням Комісії від 22 січня 2025 року № 19/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного 16 січня 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.
19. Рішеннями Комісії від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 та № 49/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), а також затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.
20. З огляду на зазначені вище рішення Комісії ОСОБА_1 отримала такі результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23: когнітивні здібності - 41,4 бала, знання історії української державності - 40 балів, знання у сфері права та спеціалізації суду - 125 балів, практичне застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації - 121,5 бала. Загальний результат за критерієм професійної компетентності - 327,9 бала.
21. Згідно з рішенням Комісії від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), допущено 67 кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, зокрема ОСОБА_1 . Цим рішенням установлено, що другий етап «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), проводиться у складі Першої палати Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
22. 11 квітня 2025 року Комісія звернулась до кандидатів на посаду судді апеляційного адміністративного суду з листом № 21-2602/25, у якому запропоновано надати Комісії для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують його відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності. При цьому увагу кандидатів було акцентовано на пункті 5.6 розділу 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, в якому визначено вагу критеріїв та показників під час кваліфікаційного оцінювання. Зокрема, особиста компетентність ? 50 балів (рішучість та відповідальність ? 25 балів, безперервний розвиток ? 25 балів) і соціальна компетентність ? 50 балів (ефективна комунікація ? 12,5 бала, ефективна взаємодія ? 12,5 бала, стійкість мотивації ? 12,5 бала, емоційна стійкість ? 12,5 бала).
23. 24 квітня 2025 року до Комісії надійшли пояснення та докази від кандидата ОСОБА_1 на виконання листа Комісії від 11 квітня 2025 року № 21-2602/25. Кандидат надала інформацію, яка, на її думку, підтверджує її відповідність показникам критерію особистої компетентності: «Рішучість та відповідальність», «Безперервний розвиток» та показникам критерію соціальної компетентності: «Ефективна комунікація», «Ефективна взаємодія», «Стійкість мотивації», «Емоційна стійкість».
24. До Комісії 28 квітня 2025 року надійшов висновок Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність судді Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 27 квітня 2025 року (далі - Висновок).
25. ГРД зазначила у висновку, що суддя не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики за показником незалежність, оскільки ухвалювала рішення, обумовлені політичними мотивами, свавільно встановлювала обмеження у реалізації права на мирні зібрання, що нівелювало реалізацію свободи мирних зібрань, зокрема шляхом встановлення заборони необмеженому колу осіб на тривалий час і щодо необмеженого місця.
26. Так, 29 листопада 2013 року суддею ухвалено постанову у справі № 823/3774/13-а, якою встановлено обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання на період з 02 грудня 2013 року до 07 січня 2014 року Уманському міському комітету комуністичної партії робітників і селян України, Уманській міськрайонній організації товариства Червоного Хреста України на площі Леніна в місті Умань Черкаської області. Постанова мотивована тим, що одночасне проведення мітингів, акцій різними політичними партіями і громадськими організаціями та планових заходів з прибирання і прикрашання вулиць до новорічних свят комунальними службами міста зі значною кількістю учасників, у тому числі із різними поглядами, різною метою, в одному й тому ж місці та той самий час з використанням гучномовців, звукової апаратури та автотехніки може створити реальну загрозу громадському порядку, спричинить очевидну небезпеку заворушень чи злочинів, загрозу населенню або правам і свободам інших людей. 
27. На думку ГРД, зазначена постанова обумовлена політичними мотивами. ГРД вважає, що при ухваленні рішення суддею не враховано принцип пропорційності втручання та незрозуміло, які саме докази досліджувались судом та стали вирішальними для обмеження права на мирні зібрання на такий тривалий період часу.
28. Крім того у висновку ГРД зазначила, що суддя не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики за показником законності джерел походження прав на об`єкти цивільних прав.
29. Зокрема, у Висновку ГРД стверджується, що вартість об`єктів цивільних прав, набутих членами сім`ї судді, не відповідає розміру їх доходів, отриманих із законних джерел у періоди, що передують набуттю відповідних об`єктів цивільних прав.
30. Так, 26 серпня 2024 року мати судді шляхом укладання договору купівлі-продажу набула у власність квартиру загальною площею 57 кв.м вартістю 3 480 000 грн, що еквівалентно 84 000 дол. США. ГРД відзначає, що квартира розташована у центральному районі міста Києва. На підставі аналізу оголошень, розміщених на вебсайтах продажу нерухомості, ГРД піддає сумніву ймовірність придбання квартири в центральній частині міста Києва у новобудові за ціною нижче ринкової. Водночас ГРД висловила сумнів щодо фінансової спроможності батьків судді придбати квартиру загальною площею 57 кв. м вартістю 3 480 000 грн.
31. У своїх поясненнях, наданих ГРД, ОСОБА_1 вказала, що квартира загальною площею 57 кв.м набута матір`ю у власність шляхом укладання договору купівлі-продажу за рахунок готівкових заощаджень судді, які вона подарувала батькам. Суддя задекларувала такі видатки і наголосила, що через це її готівкові заощадження зменшилися.
32. У Висновку ГРД також звертає увагу на розмір задекларованих заощаджень ОСОБА_1 та піддає сумніву можливості судді заощадити 22 000 дол. США станом на 2012 рік, що були розміщені на банківських рахунках, які станом на 2015 рік збільшились до 52 000 дол. США готівкових заощаджень.
33. Крім того, ГРД звертає увагу на те, що батькові судді з 27 лютого 2014 року належить на праві власності автомобіль марки «AUDI Q5» 2013 року випуску. Згідно з архівними повідомленнями з вебсайтів продажу машин у 2018?2019 роках вартість автомобіля марки «Audi Q5» 2013 року випуску становила близько 20 000 дол. США. Тобто ГРД припускає, що на момент придбання батьком вказаного транспортного засобу його ціна була вища.
34. У своїх поясненнях, наданих ГРД, суддя зазначила, що вартість зазначеного автомобіля становила 523 250 грн, він придбаний батьком за рахунок його власних заощаджень. На підтвердження цього суддя вказує на те, що нею задекларовано кошти, розміщені на банківських рахунках батьків, у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2011 та 2012 роки. Враховуючи, що додаткові підтвердження щодо джерел походження грошових коштів не збереглися, ГРД не змогла встановити достатність коштів у батька судді для придбання автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску.
35. Водночас, на думку ГРД, батьки судді демонструють рівень видатків на придбання у 2014 році автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску та квартири у 2024 році у центральній частині міста Києва загальною площею 57 кв.м вартістю 3 480 000 грн, який не співвідноситься з їх доходами.
36. 01 травня 2025 року членом Комісії - доповідачем з метою уточнення відомостей для формування досьє кандидата на посаду судді запропоновано кандидату надати інформацію про джерело походження грошових коштів у матері судді ОСОБА_2 , використаних для придбання 26 серпня 2024 року у місті Києві квартири площею 57,3 кв.м вартістю 3 480 000 грн, з урахуванням середньорічних побутових витрат батьків судді у 2014 ? 2024 роках.
37. Комісією надіслано кандидату електронну копію Висновку ГРД для своєчасного ознайомлення і надання пояснень та копій підтверджувальних документів за наявності.
38. 07 травня 2025 року на адресу Комісії надійшли пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, викладених у Висновку ГРД, та копії підтверджувальних документів.
39. Комісією у складі Першої палати проведено співбесіду з кандидатом 08 травня 2025 року.
40. Під час співбесіди Комісією обговорено: а) результати дослідження досьє; б) відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критерію доброчесності та професійної етики.
41. Рішенням Комісії у складі Першої палати від 08 травня 2025 року № 14/ас-25 визначено, що кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання набрала 651,4 бала. Питання про підтвердження або непідтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді винесено на розгляд ВККС у пленарному складі.
42. При цьому Комісія у складі Першої палати щодо рішення від 29 листопада 2013 року у судовій справі № 823/3774/13-а констатувала таке:
42.1. 29 листопада 2013 року судом постановлено рішення в адміністративній справі № 823/3774/13-а, яким встановлено обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (пікетування, демонстрації, мітинги, збори тощо) шляхом заборони проведення таких заходів, у тому числі з використанням гучномовців, наметів, автотехніки, плакатів, на період з 02 грудня 2013 року до 07 січня 2014 року Уманському міському комітету комуністичної партії робітників і селян України, Уманській міськрайонній організації товариства Червоного Хреста України на площі Леніна в місті Умань Черкаської області.
42.2. Зазначене судове рішення у справі № 823/3774/13-а постановлено 29 листопада 2013 року, тобто під час гострого соціального конфлікту в Україні, який тривав з 21 листопада 2013 року до 22 лютого 2014 року, і саме в цей період на суд була покладена визначальна роль в гарантуванні прав людини і основоположних свобод.
42.3. Визначальна роль суду в забезпеченні природних прав людини і основоположних свобод особливо проявляється в умовах гострих соціальних конфліктів та протистоянь. У таких умовах право на свободу мирних зібрань є безпосереднім вираженням політичних та соціальних цінностей демократичного суспільства. Суддя має максимально виважено підходити до застосування норм права до відповідних відносин для забезпечення балансу між свободою мирних зібрань та необхідністю її обмеження.
42.4. Суддя у межах своїх повноважень мала забезпечити дотримання об`єктивного, безстороннього, неупередженого, незалежного та справедливого розгляду справ та конституційних засад судочинства, а її судові рішення мали відповідати найвищим стандартам щодо їх обґрунтування. Іншими словами, в умовах гострого соціального конфлікту судове рішення мало відповідати не тільки формальним вимогам до нього, а мало «говорити з суспільством» і пояснити у найбільш розгорнутому вигляді про причини його ухвалення, а тим паче мало «пояснювати» причини неврахування практики Європейського суду з прав людини та роз`яснень, викладених у постанові пленуму Вищого адміністративного суду України.
42.5. Однак, ухвалюючи судове рішення, яке фактично обмежувало право на мирні зібрання в період гострого соціального конфлікту, коли суспільство особливо потребувало від суду прояву найвищих стандартів неупередженості та незалежності, суддя, «говорячи через своє рішення», не продемонструвала належного рівня внутрішньої незалежності.
42.6. Таким чином Комісія у складі Першої палати вирішила зменшити бали за критерієм професійної етики та доброчесності на 15 балів за показником «сумлінність».
43. Стосовно фінансової можливості батька судді придбати 27 лютого 2014 року автомобіль марки «AUDI Q5» 2013 року випуску загальною вартістю 523 250 грн Комісія у складі Першої палати констатувала, що у своїх поясненнях суддя зазначила, що автомобіль придбано батьком за рахунок його власних заощаджень. Попри такі твердження комісія відзначила, що упродовж 2000- 2013 років заощадження батьків судді з урахуванням доходів (за інформацією з Державного реєстру фізичних осіб ? платників податків сукупний дохід батьків судді становив 496 469,28 грн), розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та витрат населення у розрахунку на одну особу в Черкаській області могли становити 173 260,58 грн (що еквівалентно 22 551 дол. США при розрахунку середньозваженого курсу гривні до долара США за кожний рік).
43.1. З огляду на наведене та неможливість документального підтвердження інших джерел походження грошових коштів для придбання батьком автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску загальною вартістю 523 250 грн, Комісія погодилася із твердженням щодо відсутності фінансової можливості батька судді придбати вказаний автомобіль.
43.2. Таким чином Комісія у складі Першої палати вирішила зменшити бали за критерієм професійної етики та доброчесності на 15 балів за показником «чесність».
44. 02 червня 2025 року Комісією у пленарному складі проведено співбесіду з ОСОБА_1 , за результатами якої ухвалено рішення № 64/ас-25, яким визнано ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
45. В обґрунтування зазначеного рішення Комісія у пленарному складі виділила дві обставини, які свідчать не про «суттєву» невідповідність показникам професійної етики та доброчесності, а про істотну невідповідність таким показникам, зокрема:
45.1. Комісія у пленарному складі погодилася із фактичними обставинами (щодо постановлення рішення в адміністративній справі № 823/3774/13-а), які стали підставою для зменшення 15 балів за критерієм професійної етики та доброчесності, і підкреслела важливість періоду ухвалення судового рішення, про який йдеться. Рішення було постановлено 29 листопада 2013 року, тобто на самому початку гострого соціального конфлікту (з 21 листопада 2013 року до 22 лютого 2014 року). Саме в цей період, як зазначає Комісія, на суд була покладена визначальна роль у гарантуванні прав людини і основоположних свобод.
В умовах соціальних конфліктів право на свободу мирних зібрань є безпосереднім вираженням політичних та соціальних цінностей демократичного суспільства.
Право на мирні зібрання є одним із фундаментальних конституційних прав. Його обмеження, особливо під час гострого соціального протистояння, має бути винятковим, чітко обґрунтованим і відповідати найвищим правовим стандартам. В умовах гострого конфлікту суспільство особливо потребувало від суду прояву найвищих стандартів неупередженості та незалежності. Судове рішення повинно було «говорити з суспільством» і бути максимально прозорим та обґрунтованим.
Відсутність належної демонстрації внутрішньої незалежності суду в такий чутливий період, на переконання Комісії, може суттєво впливати на довіру суспільства до судової системи загалом. Це має значно більші наслідки, ніж просте «суттєве» порушення.
Отже, на переконання Комісії, зазначені обставини свідчать не про «суттєву» невідповідність показникам професійної етики та доброчесності, а про істотну невідповідність таким показникам, оскільки вони стосуються фундаментальних принципів правосуддя, таких як незалежність та неупередженість. Нездатність судді тримати найвищий рівень внутрішньої незалежності у такий період ставить під сумнів її здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
45.2. Також ВККС у пленарному складі погодилася із наданою Комісією у складі Першої палати оцінкою обставин щодо фінансової неможливості батька судді придбати 27 лютого 2014 року автомобіль марки «AUDI Q5» 2013 року випуску загальною вартістю 523 250 грн.
Комісія в пленарному складі погодилась з висновками, викладеними в рішенні Комісії у складі Першої палати, щодо оцінки наведених вище обставин.
Зауважено, що Комісія у складі Першої палати докладно проаналізувала доходи батьків судді з 1998 до 2013 року, а також врахувала прожитковий мінімум та витрати населення. Розрахунки показують, що навіть загальні сукупні заощадження батьків без урахування податків, ймовірно, становили лише 173 260,58 грн (що еквівалентно 22 551 дол. США). Натомість, автомобіль коштував 523 250 грн.
При цьому зазначено, що суддя не змогла надати документального підтвердження інших джерел походження коштів для придбання автомобіля, посилаючись лише на «власні заощадження» батька та «неможливість документального підтвердження».
Водночас Комісія у пленарному складі також звернула увагу на те, що суддя ОСОБА_1 отримала водійські права у 2014 році і автомобіль «Audi Q5» 2013 року випуску був придбаний цього ж року. Батько судді, будучи пенсіонером, здійснив покупку, яка значно відрізняється від його попередніх придбань.
У Комісії залишився неспростованим сумнів у прозорості операцій з придбання вказаного автомобіля.
46. За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, голосувань під час закритого обговорення відповідних показників Комісія у пленарному складі виснувала, що кандидат не відповідає критерію професійної етики та доброчесності.
47. Не погоджуючись із рішенням Комісії від 02 червня 2025 року № 64/ас-25, а також її діями щодо оцінювання здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критеріями доброчесності та професійної етики, вважаючи їх протиправними, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із цим позовом.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
48. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне рішення прийнято не у спосіб, не на підставі та не в межах повноважень, визначених Конституцією України та Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
49. Позивач зазначає, що обставинам, що стали підставами ухвалення спірного рішення ВККС, надана оцінка уповноваженими органами, про що Комісії відомо та не обґрунтовано в у рішенні мотиви їх не врахування чи переоцінки.
50. Зокрема вказує, щодо обставин ухвалення нею рішення у справі про обмеження права на мирні зібрання Вища рада юстиції ухвалила рішення від 20 липня 2016 року № 1522/0/15-16 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження (https://hcj.gov.ua/doc/doc/31429). Тобто, орган уповноважений встановлювати в діях судді ознаки та факти дисциплінарного проступку вирішив, що ОСОБА_1 , як суддя, не допустила порушення, наслідком чого могло бути притягнення її до відповідальності.
51. При цьому позивач вказує, що відсутні були як мирні зібрання, на виконання ухваленого нею рішення, так і адміністративні або кримінальні провадження за цим фактом. Водночас ВККС вдалася до оцінки ухваленого позивачем рішення, що набрало законної сили, та не оскаржувалося особами - відповідачами до яких було ухвалене. Вважає, що таким чином відповідач вийшов за межі владних повноважень, якими його наділяє закон. Ухвалене нею рішення не було реалізоване, оскільки не було зібрань. Не притягувалися будь-які особи у визначений період дії рішення суду.
52. Крім того щодо ухвалення рішення у справі про обмеження права на мирні зібрання ОСОБА_1 додатково зауважує, що Комісією не спростовано та жодним чином не оцінено її посилання на умови, в яких вона ухвалювала рішення, у т.ч. урахування позивачем усталеної судової практики щодо результату розгляду вказаної категорії спорів, у т.ч. доведену постанову № 2 Пленуму ВАСУ; зміст резолютивної частини рішення, якою спростовуються звинувачення в установленні нею нібито необмеженому колу осіб (насправді лише двом відповідачам) не необмежений час (насправді проміжок часу конкретний) та необмеженому місці (насправді виключно на центральній площі міста), а також відсутність наслідків ухвалення нею рішення (зібрання не проводилося, оскаржень не було, не було і рішень ЄСПЛ щодо ухвалення нею рішення).
53. З огляду на зазначене, позивач вважає, що в цій частині ВККС віднеслася до неї дискримінаційно - виключно за фактом розгляду вказаної категорії судової справи, а спірне рішення Комісії ухвалене з політичних, не передбачених законом, мотивів.
54. Водночас щодо придбання автомобіля батьком у лютому 2014 року, позивач зазначає, що вказані обставини досліджувалися та оцінені ВККС в рішенні від 15 травня 2018 року № 628/ко-18 під час проведення кваліфікаційного оцінювання її як судді у 2018 році, визнавши її доброчесність та відповідність займаній посаді (https://vkksu.gov.ua/doc/pro-rezultaty kvalifikaciynogo-ocinyuvannya-suddi-cherkaskogo-okruzhnogo-administratyvnogo-5). При цьому позивач вказує, що співбесіда у 2018 році проходила публічно з трансляцією на Ютуб-каналі в загальному доступі. З приводу автомобіля батька з`ясовувалися обставини та досліджувалися докази. 
55. То ж, на переконання позивача, спірним рішенням відповідач переглянув власне рішення та безпідставно вдався до переоцінки обставин у правовідносинах, які набули статусу стабільних). Неврахування та не зазначення для цього підстав у спірному рішенні є порушенням висновків Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України».
56. Крім того щодо зазначеної підстави позивач вважає математично неправильним вказане у спірному рішенні обчислення доходів її батьків. Зокрема звертає увагу, що ВККС в спірному рішенні не оцінила її пояснення, в яких вона вказувала, що обчислення доходів батьків має відбуватися саме з урахуванням фактичного страхового стажу: батько працює щомісячно з 1974 року і досі, а мати з 1983 року. Тому немає причин для обчислення їх доходів з 1998 року (коли запрацював Реєстр доходів платників податків). Інакше це математично невірно. Безпідставно Комісія для порівняння спроможності накопичувати кошти взяла усічений період набуття доходів батьків (непояснено, чому саме з 1998 року при доказах страхового стажу значно ширшого періоду) з відніманням суми прожиткового мінімуму за даними статистики, адже насправді урахуванню мають братися до уваги лише фактичні їх витрати, істотність яких до 2014 року ВККС не встановила.
57. Окремо позивач зазначає, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.
58. Водночас, як вказує позивач з 2013 року її батьки не є її членами сім`ї, про що вона своєчасно декларувала. ЦЕ доводиться відомостями про їхні місця реєстрації та проживання, наявними у ВККС. Крім того обставини набуття доходів батьками охоплюють істотний проміжок часу до призначення її на посаду судді (у 2012 році). Тому позивач вважає, що вона не мала обов`язку доводити у 2025 році підстави придбання батьком у лютому 2014 року автомобіля.
59. Крім того позивач звертає увагу й на те, що відповідач порушив під час ухвалення спірного рішення норми розділу 5 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затверджено рішенням ВККС 22 січня 2025 року № 20/зп-25 (далі - Положення № 20/зп-25), розглядаючи виключно негативні аспекти, про які необґрунтовано вказала ГРД у Висновку, та не дослідивши решту показників, які характеризують її як особистість і суддю зокрема.
60. Також позивач зазначає, що правом зменшити бали ВККС наділена лише за порушення правил і норм. Водночас, як свідчить зміст спірного рішення, та вказані вище пояснення щодо ухвалення нею судового рішення в адміністративній справі № 823/3774/13-а, і придбання її батьком автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску, таких порушень ОСОБА_1 не допускала.
61. У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечує. Наполягає на тому, що конкурсна процедура та процедура кваліфікаційного оцінювання стосовно позивача була проведена в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України, дії Комісії були повністю регламентовані нормами Закону та нормативними актами, прийнятими Комісією на основі положень Закону, будь-які порушення прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_1 як учасника процедури конкурсу та кваліфікаційного оцінювання відсутні, оскаржуване рішення Комісії містить правові підстави та мотиви їх ухвалення.
62. Звертає увагу, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про те, що прийняте Комісією 02 червня 2025 року відносно неї рішення не містить обґрунтування мотивів, які вказані у спірному рішенні та підстав, які впливають на здатність позивача здійснювати правосуддя в адміністративному суді апеляційної інстанції. Однак такі твердження є необґрунтованими, оскільки як свідчить зміст рішення № 64/ас-25, воно мотивоване тим, що позивач ухвалила судове рішення в адміністративній справі № 823/3774/13-а, яке фактично обмежувало право на мирні зібрання в період гострого соціального конфлікту, коли суспільство особливо потребувало від суду прояву найвищих стандартів неупередженості та незалежності, суддя, «говорячи через своє рішення», не продемонструвала належного рівня внутрішньої незалежності. Крім того, на переконання Комісії в пленарному складі, кандидат не надала обґрунтованих пояснень щодо обставин, зазначених у висновку ГРД, стосовно придбання її батьком автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску.
63. Відповідач зауважує, що Комісією під час проведення кваліфікаційного оцінювання додержаний принцип рівності умов кваліфікаційного оцінювання щодо надання позивачу розумної можливості представляти свої знання і вміння, матеріали досьє, доповнювати, спростовувати чи уточнювати дані, що містяться у досьє, надавати усні і письмові пояснення.
64. Також відповідач наголошує, що з аналізу змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує вбачається незгода, саме з підставами ухвалення оскаржуваного рішення та мотивами, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, а не з їх відсутністю, що не може бути підставою для скасування рішення Комісії.
65. З огляду на викладене відповідач вважає, що підстави для оскарження і скасування рішення Комісії, яким визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді - відсутні.
IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ОЦІНКА СУДУ
66. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
67. За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
68. Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
69. Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
70. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
71. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина перша статті 78 КАС України).
72. На підставі частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
73. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
74. У частині першій статті 92 Закону № 1402-VIII указано, що ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
75. Пунктом 2 частини першої статті 79-2 цього Закону встановлено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 Закону № 1402-VІІІ.
76. Згідно із частинами другою, четвертою статті 79-3 Закону № 1402-VІІІ в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 цього Закону.
ВККС:
1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду та формує його досьє. Відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді;
2) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду;
3) проводить спеціальну перевірку стосовно кандидатів на посаду судді, допущених до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання, відповідно до статті 75 цього Закону. Результати спеціальної перевірки враховуються при ухваленні рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання;
4) за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності таких кандидатів здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає рейтинг для участі у конкурсі кандидатів, які підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає переможця конкурсу на зайняття вакантної посади судді у відповідному суді та ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
77. Частинами першою, другою статті 83 Закону № 1402-VІІІ встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
78. Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VІІІ порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
79. Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджено рішенням ВККС від 22 січня 2025 року № 20/зп-25.
80. Пунктами 1.1 та 1.4 розділу 1 Положення № 20/зп-25 передбачено, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики. Основними принципами кваліфікаційного оцінювання є автономність, запобігання конфлікту інтересів, об`єктивність, неупередженість, прозорість, публічність, рівність умов для суддів (кандидатів на посаду судді).
81. Пунктом 5.10 Положення № 20/зп-25 встановлено, що кандидат на посаду судді не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення.
82. Згідно з пунктом 2.13 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статус.
83. Відповідно до пункту 12 Положення № 20/зп-25 кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм. Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.
84. Відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.
Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення (пункт 5.1 Положення № 20/зп-25).
85. Згідно із пунктом 5.9 цього Положення Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).
86. Відповідно до частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
87. Частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний з рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
88. Згідно з частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
89. Колегія суддів враховує, що для скасування рішення ВККС позивач не посилалася на існування підстав, передбачених пунктами 1-3 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
90. Натомість позивач акцентувала увагу на невмотивованості оскарженого рішення Комісії, що охоплюється підставою, визначеною пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
91. Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності пункту 4 частини четвертої статті 88 Закону № 1402-VIII, суд виходить з такого.
92. Предметом спору є рішення ВККС, яким визнано позивача такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
93. Це рішення Комісія ухвалила у пленарному складі, враховуючи наявність висновку ГРД про невідповідність кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики [в межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного адміністративного суду].
94. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в межах даної справи підставою до висновку ВККС зазначено низку фактичних суджень, що вплинули на загальний результат оцінювання судді та призвели Комісію до переконання про невідповідність кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
95. Водночас, як свідчить зміст позовних вимог та усних пояснень позивача, в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач посилається на необґрунтованість та невмотивованість рішення ВККС; недопустимість урахування певних фактів, покладених в його основу.
96. Отже, вказаний перелік спірних питань складає предмет доказування у цій справі.
97. Колегією ураховано, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо.
98. При цьому, якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
99. У свою чергу, ВККС є уповноваженим суб`єктом з питань проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді та прийняття рішення за його результатами, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.
100. Як підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2026 року у справі № 990/301/25 наділення ВККС свободою розсуду під час оцінки відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності не означає, що такий розсуд не має меж. У всякому випадку межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані. Іншими словами, процедура оцінювання кандидата повинна бути правовою. У свою чергу правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
101. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним потрібно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
102. Межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, наприклад, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.
103. У справі, що розглядається, в оскаржуваному рішенні зазначено, що за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, голосувань під час закритого обговорення відповідних показників Комісія у пленарному складі дійшла висновку, що кандидат не відповідає критерію професійної етики та доброчесності.
104. Суд наголошує на тому, що однією з підстав для визнання ОСОБА_1 таким кандидатом на посаду судді, що не підтверджує здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді слугувало те, що нею непідтверджено фінансової можливості придбання її батьком автомобіля.
105. Зокрема, як слідує з оскаржуваного рішення, Комісією перевірено та узагальнено надану ОСОБА_1 інформацію стосовно пункту висновку ГРД про придбання батьком кандидата автомобіля, який, на думку ГРД, неможливо пояснити його офіційними доходами.
106. На переконання Комісії в пленарному складі, кандидат не надала обґрунтованих пояснень та доказів стосовно походження грошових коштів для придбання батьком автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску.
107. У спірному рішенні констатовано, що у Комісії залишився неспростованим сумнів у тому, що кандидат на посаду судді докладає достатньо зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
108. Надаючи оцінку вказаним твердженням Комісії колегія суддів звертає увагу на те, що 17 грудня 2024 року Вища рада правосуддя рішенням № 3659/0/15-24 затвердила Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення критеріїв доброчесності та професійної етики, однакових принципів їх застосування всіма суб`єктами оцінювання.
109. Відповідно до пункту 1 Єдиних показників обґрунтований сумнів - наявність відповідних та достатніх фактичних даних, які є переконливими для звичайної розсудливої людини щодо того, що суддя (кандидат на посаду судді) може не відповідати критеріям доброчесності та професійної етики.
110. Пункт 22 Єдиних показників передбачає, що рівень життя судді (кандидата на посаду судді) відповідає задекларованим доходам, якщо рівень його майнового стану не викликає у звичайної розсудливої людини обґрунтованого сумніву в можливості правомірного його формування за рахунок задекларованих доходів, отриманих із законних джерел, якщо, зокрема, але не виключно:
1) у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зазначено все майно судді (кандидата на посаду судді), що має бути внесено до декларації згідно із Законом України «Про запобігання корупції», а задекларована вартість такого майна відповідає вартості набуття чи останній грошовій оцінці;
2) суддя (кандидат на посаду судді) та/чи члени його сім`ї відчужили об`єкти цивільних прав за оплатним договором за ціною, що істотно не відрізняється від ринкової;
3) суддя (кандидат на посаду судді) здійснював витрати, розмір яких відповідає його рівню життя, задекларованим доходам.
111. У цьому контексті слід урахувати, що частина дев`ята статті 69 Закону № 1402-VIII встановлює умови визначення відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, які законодавець пов`язує з наявністю/відсутністю обґрунтованих сумнівів у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
112. За змістом пункту 6.24 Положення № 20/зп-25 під час співбесіди обов`язково обговорюються із суддею (кандидатом на посаду судді) дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
113. Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (підпункти 6.21.1-6.21.3 пункту 6.21 Положення № 20/зп-25).
114. Отже, з урахуванням приписів частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності здійснюється ВККС фактично лише за внутрішнім переконанням, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до мотивування (обґрунтованості) відповідних сумнівів Комісії та її рішень у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема рішень, у яких Комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
115. Поряд з цим, поняття «обґрунтовані сумніви» в адміністративному судочинстві означає, що сумніви повинні бути підкріплені конкретними фактами або доказами, які можуть викликати сумнів у правильності або законності певного рішення, дії чи бездіяльності, а також достовірності наданих (у цьому випадку) кандидатом на посаду судді відповідних пояснень, які Комісія ставить під сумнів. Ці сумніви не можуть бути простою підозрою чи відчуттям членів Комісії, а повинні базуватись на реальних фактах або обставинах, що дозволяють обґрунтовано сумніватися в певних подіях, фактах чи твердженнях.
116. Це означає, що сумніви не можуть бути просто суб`єктивними, вони повинні мати об`єктивну основу (мають підтверджуватися фактичними даними, документами, розрахунками, ґрунтуватися на доказах), яка може бути перевірена і оцінена судом (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 990/139/24, від 20 листопада 2025 року у справі № 990/148/24).
117. Тобто у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на останнього покладено обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, які були наявні та враховувались на момент прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дії або бездіяльності, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.
118. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово роз`яснювала, що легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
119. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/139/24 (пункти 120, 123-129 постанови).
120. Належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура вирішення цього питання.
121. Зі змісту спірного рішення судом з`ясовано, як пояснила ОСОБА_1 під час співбесіди у пленарному складі стосовно пункту висновку ГРД про придбання її батьком автомобіля марки «AUDI Q5» 2013 року випуску, яке на думку ГРД, неможливо пояснити офіційними доходами у спірному рішенні указано, що як пояснила під час співбесіди у пленарному складі позивач автомобіль придбано батьком за рахунок власних заощаджень. Водночас наведені ГРД розрахунки грошових активів не враховують період всієї трудової діяльності батьків. Також вказувала на неможливість документального підтвердження наявності коштів для придбання зазначеного вище нерухомого майна з огляду на те, що такі документи не збереглися у зв`язку з ліквідацією банків.
122. Як зазначено в оскаржуваному рішенні, попри пояснення кандидата, Комісія погодилася з твердженнями щодо відсутності фінансової можливості батька судді придбати вказаний автомобіль. Додатково Комісія врахувала, що суддя ОСОБА_1 отримала водійські права у 2014 році і автомобіль «Audi Q5» 2013 року випуску був придбаний цього ж року. Батько судді, будучи пенсіонером, здійснив покупку, яка значно відрізняється від його попередніх придбань. У сукупності зазначені обставини були оцінені Комісією як такі, що не підтверджують законність джерел походження майна, яким користується кандидат, що, на переконання відповідача, свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
123. Зміст спірного рішення свідчить про те, що ВККС, зазначаючи про неспростовні сумніви, не надала оцінки поясненням кандидата. Спірне рішення містить лише посилання на певні обставини, які стосуються доходів батьків позивача та певного періоду їх трудової діяльності, однак без зазначення жодних мотивів, які спонукали б відповідача дійти такого висновку.
124. Колегія суддів звертає увагу на те, що у пункті 173 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2026 року у справі № 990/301/25 зазначено, що Комісія не є органом, уповноваженим оцінювати правочини з точки зору їх юридичної дійсності або дотримання сторонами формальних вимог до оформлення договорів. Водночас Комісія в межах перевірки критерію доброчесності має право аналізувати обставини, пов`язані з майновими операціями, з метою оцінки прозорості та обґрунтованості фінансових дій кандидата.
125. Колегія суддів зазначає, що оцінюючи відповідність кандидата критерію доброчесності, ВККС зобов`язана діяти в межах принципів обґрунтованості та належного з`ясування фактичних обставин, а її висновки мають ґрунтуватися на належних та достатніх доказах, а не на припущеннях чи гіпотетичних сумнівах.
126. Фактично підставою для сумніву Комісія визначила відсутність документального підтвердження отримання батьками ОСОБА_1 , який би дозволяв їм придбання автомобіля «Audi Q5» 2013 року випуску.
127. Отже, мотиви щодо законності походження коштів, використаних для придбання майна фактично стосувалася фінансових можливостей третіх осіб - батьків кандидата.
128. Так, позивач до ВККС надавала разом з поясненнями відомості про страховий стаж батьків.
129. Разом з тим, зміст оскаржуваного рішення не дає можливості вважати, що таким доводам та поясненням була надана належна правова оцінка.
130. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.16 постанови від 01 травня 2025 року у справі № 990/199/24 наголошує, що не може бути визнано вмотивованим рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, у якому поряд з обґрунтуванням сумнівів у його доброчесності Комісія не навела належного аналізу пояснень кандидата та мотивів відхилення/врахування його доводів.
131. Колегія суддів також враховує, що Комісією не встановлено фактів отримання кандидатом необґрунтованих вигод, не доведено незаконності походження коштів, використаних для придбання спірного майна, а також не наведено обставин, які б свідчили про фіктивність пояснень кандидата.
132. Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Комісії фактично не наведено належного обґрунтування того, яким саме чином відсутність у кандидата детальної інформації щодо доходів його батьків (які в спірний період не були членами його сім`ї), може впливати на відповідність кандидата критеріям доброчесності або ставити під сумнів його професійну здатність здійснювати правосуддя.
133. Не доведено відповідачем і яким чином суб`єктивна оцінка членами Комісії дій чи фінансових можливостей третьої особи може бути покладена в основу висновків щодо відповідності самого позивача критеріям доброчесності та професійної етики.
134. В основі застосування до особи будь-яких негативних наслідків лежить принцип індивідуалізації відповідальності, який виключає покладення на особу несприятливих висновків лише через сумніви щодо дій інших осіб без належного доведення персонального зв`язку з відповідними обставинами.
135. Крім того, зміст принципу обґрунтованого сумніву, яким керується Комісія відповідно до Єдиних показників, не надає їй дискреції переносити сумніви щодо іншої особи на позивача без самостійного, належного та переконливого обґрунтування сумнівів саме щодо доброчесності чи поведінки особи, яка приймає участь у відповідному доборі. Інакший підхід суперечить вимогам мотивованості, правової визначеності та індивідуального характеру оцінювання.
136. За таких обставин наведені Комісією доводи не можуть вважатися достатніми для формування обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію професійної етики та доброчесності за показниками «законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу».
137. Крім того, слід також урахувати доводи позивача про те, що розбіжність висновків щодо відповідності критеріям доброчесності та професійної етики одного й того самого кандидата, на підставі одних й тих самих фактів, що зроблені іншим складом ВККС не можна визнати як дотримання принципу «правової визначеності».
138. Відповідач у відзиві не заперечив, що обставини щодо придбання батьками ОСОБА_1 автомобіля «Audi Q5» 2013 року випуску вже були предметом розгляду ВККС в 2018 році під час проходження ОСОБА_1 кваліфікаційного оцінювання.
139. Рішенням ВККС від 15 травня 2018 № 628/ко-18 суддю Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 було визнано такою, що відповідає займаній посаді, в тому числі й за критерієм доброчесності.
140. Суд виходить з того, що вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього суб`єкт владних повноважень має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.
141. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 серпня 2025 року у справі № 990/301/25.
142. Поряд з цим, якщо при порівнянні двох справ з однаковими умовами, але протилежним результатом, не з`ясовано істотних об`єктивних відмінностей, причин, що упосліджують такі наслідки, вважається, що орган не керується раціональними причинами при вирішенні питань своєї компетенції. Визначальним критерієм правомірності рішення ВККС є встановлення Комісією обставин та мотивів, з яких ВККС дійшла відповідних висновків. При цьому такі обставини повинні бути відмінними від тих, які лягли в основу позитивного рішення щодо цього ж кандидата, а висновки щодо відступу (відхилення) від попередніх - належним чином пояснені в самому рішенні. Тобто негативне рішення відповідача має містити мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про наявність відповідних обставин та причин.
143. Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин Суд висновує, що спірне рішення не відповідає вимогам частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII, а також критеріям обґрунтованості, безсторонності та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
144. Аналогічні правові підходи викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 7 листопада 2024 року у справі № 990/124/24, від 14 листопада 2024 року у справі №990/71/24, від 14 листопада 2024 у справі № 990/139/24.
145. Разом як свідчать зміст оскаржуваного рішення, в основу висновку про не підтвердження ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді, Комісією покладено висновок про те, що суддею ухвалено постанову у справі № 823/3774/13-а, якою встановлено обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання на період з 02 грудня 2013 року до 07 січня 2014 року Уманському міському комітету комуністичної партії робітників і селян України, Уманській міськрайонній організації товариства Червоного Хреста України на площі Леніна в місті Умань Черкаської області. 
146. Комісією констатовано, що рішення було постановлено 29 листопада 2013 року, тобто на самому початку гострого соціального конфлікту (з 21 листопада 2013 року до 22 лютого 2014 року). Саме в цей період, як зазначає Комісія, на суд була покладена визначальна роль у гарантуванні прав людини і основоположних свобод. В умовах соціальних конфліктів право на свободу мирних зібрань є безпосереднім вираженням політичних та соціальних цінностей демократичного суспільства. Право на мирні зібрання є одним із фундаментальних конституційних прав. Його обмеження, особливо під час гострого соціального протистояння, має бути винятковим, чітко обґрунтованим і відповідати найвищим правовим стандартам. В умовах гострого конфлікту суспільство особливо потребувало від суду прояву найвищих стандартів неупередженості та незалежності. Судове рішення повинно було «говорити з суспільством» і бути максимально прозорим та обґрунтованим.
Відсутність належної демонстрації внутрішньої незалежності суду в такий чутливий період, на переконання Комісії, може суттєво впливати на довіру суспільства до судової системи загалом. Це має значно більші наслідки, ніж просте «суттєве» порушення.
147. Отже, на переконання Комісії, нездатність судді тримати найвищий рівень внутрішньої незалежності у такий період ставить під сумнів її здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
148. Водночас заперечуючи такі твердження ОСОБА_1 наголошувала, що вказаним обставинам вже була надана оцінка в рішенні Вищої ради юстиції від 20 липня 2016 року № 1522/0/15-16 «Про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 ». Також звертала увагу на усталену судову практику щодо результату розгляду вказаної категорії спорів, а також на необґрунтованість звинувачення в установленні нею нібито необмеженому колу осіб, на не необмежений час та необмеженому місці. 
149. Разом з тим, зміст оскаржуваного рішення не дає можливості вважати, що таким доводам та поясненням була надана належна правова оцінка. Саме по собі ухвалення судового рішення незалежно від результатів вирішення спору по суті не може ставиться в провину судді з огляду на існуючу на цей час політичної ситуації. Не можна вважати, що суддя, що ухвалив законне та обґрунтоване рішення, допустив порушення лише з тих підстав, що розглянув та вирішив справу по суті у певний період існування суспільних правовідносин.
150. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
151. Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що поняття «доброчесність» у контексті відбору суддів є комплексною категорією, що охоплює не лише формальне дотримання законодавчих вимог, але й етичні, моральні та професійні якості особи, а тому його практичне застосування вимагає ретельного й індивідуалізованого аналізу кожної конкретної ситуації. Доброчесність формується через сукупність обставин, дій та мотивів, які необхідно оцінювати в їхньому взаємозв`язку. У цьому сенсі не кожна ймовірна неточність у відображенні інформації в декларації, суб`єктивне розуміння норми права чи навіть негативна життєва обставина, що склалася в житті кандидата чи члена його сім`ї, автоматично чи беззастережно свідчить про його недоброчесність.
152. Невідповідність критерію доброчесності є фінальним висновком, який має ґрунтуватися на виваженій та глибокій оцінці сукупності людських, професійних якостей, поведінки та обставин, що демонструють несумісність із високими стандартами суддівської професії. Такий висновок не може бути формальним чи поверхневим, адже доброчесність як інтегральна характеристика судді передбачає не лише відсутність порушень, але й здатність особи викликати довіру суспільства до судової влади. Відповідно, обґрунтування невідповідності критерію доброчесності, має бути не лише належно мотивованим, але й достатньо переконливим, щоб сторонній незалежний спостерігач міг чітко зрозуміти, чому конкретна людина не може виконувати функції судді.
153. У цьому контексті суд також враховує підходи, що склалися у практиці Верховного Суду, й звертає увагу на те, що на підставі досліджених матеріалів справи відповідачем не доведено, що поведінка позивача, яка проявилася у добровільному розкритті інформації якою він володів та зміг отримати у такі короткі строки підпадає під ознаки недоброчесності та порушення професійної етики. Відсутність у рішенні ВККС конкретних посилань на норми, які б однозначно спростовували позицію позивача лише посилюють цей висновок. Таким чином, формальний підхід Комісії до оцінки дій позивача без урахування його поведінки не відповідає принципам справедливого відбору, а оскаржуване рішення є недостатньо мотивованим.
154. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, зокрема, в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24, що обґрунтованість рішення передбачає належну його аргументацію, яка охоплює з`ясування обставин, які мають значення для ухвалення цього рішення. У сукупності це все надає рішенню якості вмотивованого, тобто такого, яке дозволяє з достатньою чіткістю розуміти, чим керувався суб`єкт, що його ухвалив.
155. Також в пункті 7.42 постанови від 13 лютого 2025 року у справі 990/74/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для відмови кандидату на посаду судді в наданні відповідної рекомендації можуть бути не просто сумніви членів Комісії у доброчесності кандидата, а обґрунтовані сумніви, тобто такі, які ґрунтуються не на припущеннях, а на оцінці фактичних даних, і які спростовували б доводи кандидата або вказували б на їх суперечність або алогічність (беззмістовність).
156. Втручання спірними рішеннями ВККС у гарантоване статтею 8 Конвенції право позивача на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, належно не мотивовано з наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.
157. Ураховуючи наведене вище, Суд констатує передчасність висновків, що містяться в оскаржуваному рішенні, оскільки Комісія не надала належного обґрунтування щодо прийняття або відмови у прийнятті доводів позивача щодо суті спірних правовідносин, що лягли в основу спірного у справі рішення.
158. Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин, у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин, Суд висновує, що оскаржуване рішення Комісії не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС, що є самостійною та достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.
159. Доводи Комісії стосовно того, що оскаржуване рішення містить покликання й мотиви його ухвалення, обґрунтування підстав, за наявності яких у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності позивача критеріям, визначеним Законом про судоустрій, на підставі чого Комісія дійшла висновків про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, спростовуються висновками Суду, наведеними вище в мотивувальній частині цього рішення.
160. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
161. Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.
162. Враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також те, що заявлені позивачем вимоги є пов`язані між собою та були оплачені нею як одна вимога немайнового характеру, позивачу також слід відшкодувати судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви у сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань ВККС. 
Керуючись статтями 2, 22, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 КАС України, Суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними і скасувати рішення на пленарному засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 червня 2025 року № 64/ас-25 про непідтвердження ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (код ЄДРПОУ 37316378, адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок судового збору.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений та підписаний 02 червня 2026 року.

Головуючий суддя М. М. Яковенко
Судді Н. Є. Блажівська
О. В. Білоус
І. Л. Желтобрюх
О. О. Шишов