Справа № 165/3217/22 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/672/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 06 квітня 2026 року
В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Моісеєнко О. М. звернувся до суду із зазначеною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що у провадженні Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Володимирський ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ) перебуває виконавче провадження (далі – ВП) № 75659313, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 165/3217/22 від 03 червня 2024 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області на виконання рішення суду від 20 лютого 2024 року, ухваленого у цивільній справі № 165/3217/22 про визначення способу участі його як батька - ОСОБА_1 у вихованні та безперешкодному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 . В межах зазначеного ВП №75659313 державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії, і як вбачається з листа Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ від 02 вересня 2024 року № 133402/23.1-21, наданої у відповідь на адвокатський запит № 2908/24-002 від 29 серпня 2024 року, державним виконавцем 20 серпня 2024 року було здійснено виїзд за адресою місця проживання боржника з метою перевірки виконання судового рішення і зафіксовано відсутність боржника за місцем проживання, про що складено відповідний акт. Оскільки станом на 20 серпня 2024 року боржник ОСОБА_2 повторно фактично не забезпечила виконання судового рішення у визначений судом спосіб, більше того, станом на 20 серпня 2024 року перебувала за межами території України, він як стягувач звернувся до державного виконавця із заявою № 6 про застосування заходів примусового виконання та накладення штрафу за невиконання рішення суду у межах виконавчого провадження № 75659313.
11 березня 2026 року начальник Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ своїм листом №36629/19.1-21 повідомив, що у межах ВП № 75659313 не може бути складено акт від 20 серпня 2024 року про невиконання судового рішення та винесено постанову про накладення на боржника штрафу, оскільки, на думку органу ДВС, відповідні виконавчі дії здійснювалися у іншому ВП, а саме АСВП №75875427, яке не стосується стягувача ОСОБА_1 , не відноситься до виконання рішення Нововолинського міського суду Волинської області у справі № 165/3217/22 та не може бути правовою чи фактичною підставою для відмови у складанні акта про невиконання рішення суду і винесенні постанови про накладення штрафу на боржника.
Заявник зазначав, що при розгляді його заяви № 6 державним виконавцем фактично використано відомості з іншого ВП, яке не має жодного відношення до предмета звернення стягувача. Вважає, що державний виконавець фактично не спростував викладених у заяві № 6 обставин невиконання рішення суду, не надав належної правової оцінки обов`язку боржника забезпечити виконання рішення саме у визначений судом день і час, не навів жодних мотивів, які б виключали застосування передбачених законом заходів примусового виконання, а натомість обмежився формальним та помилковим посиланням на інше ВП.
Також вказував, що державний виконавець в порушення його прав як стягувача не склав акту про невиконання судового рішення, не виніс постанови про накладення штрафу, не виніс постанови про відкладення виконавчих дій та/або не прийняв іншого належного процесуального рішення, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». На його звернення державний виконавець надав лише лист, який за своїм змістом не є належним процесуальним актом та не може підміняти собою передбачений законом порядок реагування на заяву сторони ВП. Наведене свідчить про те, що державний виконавець фактично самоусунувся від виконання покладених на нього законом обов`язків і наявні всі підстави визнати такі його дії (бездіяльність) неправомірними.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ Васенько В. Р. у ВП №75659313, яка полягає у невжитті заходів, передбачених частинами 3, 4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», за наслідками розгляду заяви про застосування заходів примусового виконання, у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду 20 серпня 2024 року та зобов`язати вчинити дії.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 06 квітня 2026 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 . 
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що предметом судового розгляду була не законність чи незаконність відкриття іншого ВП, не переоцінка номера акта від 20 серпня 2024 року, не питання про те, чи можна перенести акт з одного АСВП в інше, а виключно питання про те, чи був державний виконавець Васенько В. Р. у межах ВП №75659313 зобов`язаний після отримання заяви № 6 від 26 лютого 2026 року дати належну правову оцінку доводам заявника, фактично встановленим обставинам невиконання рішення 20 серпня 2024 року і прийняти належне процесуальне рішення у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Саме цей предмет спору судом першої інстанції був визначений неправильно, а відтак і ухвала є незаконною. Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактично звів зміст цієї норми суто до прив`язки окремої виконавчої дії до номера того чи іншого АСВП, замість перевірки того, чи був у державного виконавця у межах належного ВП № 75659313 обов`язок надати правову оцінку заяві стягувача № 6 від 26 лютого 2026 року та вчинити передбачені законом дії за наслідками її розгляду щодо події від 20 серпня 2024 року. Суд фактично погодився з позицією органу ДВС про те, що оскільки вихід державного виконавця 20 серпня 2024 року, зафіксований актом ОСОБА_5 , здійснювався у межах іншого ВП, то у ОСОБА_6 були відсутні правові підстави для накладення штрафу на боржника у ВП № 75659313. Такий висновок є неправильним з огляду на саме формулювання вимог скаржника. Скаржник не просив накласти штраф автоматично на підставі іншого акта. Скаржник просив визнати неправомірною бездіяльність за наслідками розгляду заяви № 6 від 26 лютого 2026 року, яка була подана у належному ВП №75659313 і вимагала від державного виконавця надати правову оцінку викладеним у ній обставинам та прийняти належне процесуальне рішення. Відмова від такого розгляду по суті із посиланням на інше провадження не відповідає змісту ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» і фактично нівелює обов`язковість судового рішення як такого. Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував статті 18 та 19 Закону України «Про виконавче провадження». За їх змістом виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, діяти своєчасно, ефективно, неупереджено і в повному обсязі, а також розглядати звернення сторін ВП в межах своїх повноважень. Проте суд визнав належним виконанням цих обов`язків звичайний лист від 11 березня 2026 року № 36629/19.1-21, який не є ані постановою, ані актом, ані іншим процесуальним рішенням виконавця. Таким чином, суд першої інстанції ототожнив передбачений законом процесуальний обов`язок виконавця із наданням загальної інформаційної відповіді, чого закон не допускає. Отже, суд першої інстанції неправильно визначив предмет спору, не перевірив зміст оскаржуваної бездіяльності у межах ВП № 75659313, безпідставно визнав належним розглядом заяви № 6 звичайний лист органу ДВС, не надав належної оцінки жодному доказу скаржника та доводам скаржника і фактично поклав на сторону ВП негативні наслідки внутрішньої неузгодженості документів самого органу примусового виконання.
Відзиву на апеляційну скаргу державний виконавець не подала.
Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, але 01 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до апеляційного суду заяву, в якій просила проводити апеляційний розгляд справи за її та заявника відсутності.
Державний виконавець Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ Васенько В. Р., будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилася. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 25 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2024 року, що набрало законної сили, визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та безперешкодному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , в тому числі щовівторка у період часу з 18 до 19 год та щосуботи у період часу з 13 до 14 год, протягом не менше 20 хв за допомогою електронних засобів зв`язку, напередодні погодивши з матір`ю дитини боржником, конкретний час (хвилини), з котрої вона зможе забезпечити безперешкодне спілкування дитини з батьком.
Також встановлено, що у провадженні Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ перебуває ВП №75659313, яке відкрите на підставі виконавчого листа №165/3217/22, виданого Нововолинським міським судом Волинської області 03 червня 2024 року на виконання рішення від 20 лютого 2024 року, ухваленого у цивільній справі № 165/3217/22 про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та безперешкодному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , де ОСОБА_1 є стягувачем, а ОСОБА_2 боржником.
З акту державного виконавця від 20 серпня 2024 року вбачається, що державним виконавцем Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ Семенюк О. В. в процесі примусового виконання виконавчого листа № 165/3217/22 від 03 червня 2024 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області (стягувачем значиться ОСОБА_7 ), боржника ОСОБА_2 за адресою проживання не було. Баба ОСОБА_7 відмовилася від прогулянки в присутності ОСОБА_8 (за бажанням дитини). Дідусь та бабуся (Савченки) без нагляду дитину не дають.
Судом з матеріалів виконавчого провадження та наявної бази АСВП також встановлено, що виконавчі дії, на які посилався скаржник та на підставі яких складений вищезгаданий акт від 20 серпня 2024 року, здійснювалися в межах ВП № 75848693, яке було відкрито 20 серпня 2024 року, про що головним державним виконавцем Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ Семенюк О. В. винесено відповідну постанову. Стягувачем у ВП № 75848693 значиться ОСОБА_7 
ВП № 75659313 та ВП № 75848693 відкриті на підставі різних виконавчих документів, що підтверджується постановами про відкриття цих проваджень.
Постановою державного виконавця від 19 червня 2025 року з примусового виконання виконавчого листа № 165/3217/22, виданого 03 червня 2024 року, ВП № 75848693 було закінчено.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 10 лютого 2025 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Нововолинським міським судом Волинської області 03 червня 2024 року у справі за № 165/3217/22, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26 лютого 2026 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Володимирського ДВС у Володимирському р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮУ із заявою на яку останнім у встановленому порядку надана відповідь № 6629/19.1-21 від 11 березня 2026 року з вичерпними роз`ясненнями щодо того, що вказані скаржником факти були предметом розгляду в іншому ВП. 
З пояснень державного виконавця судом встановлено, що кожне з зазначених проваджень, попри спільний предмет виконання, має свій унікальний номер в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП), окремий перелік необхідних дій та власний хід виконання.
Згідно з матеріалами АСВП виїзд державного виконавця за адресою боржника, який мав місце 20 серпня 2024 року, виконавчі дії здійснювалися виконавцем виключно в межах провадження № 75848693.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 447-1 ЦПК України).
Згідно з частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно зі ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених ч. 10 ст. 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.
У справі, яка переглядається, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що виконавчі дії, а саме вихід державного виконавця, що зафіксований в акті від 20 серпня 2024 року, не здійснювався в межах ВП № 75659313, а тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 . При цьому в матеріалах справи відсутні докази щодо невиконання, неналежного виконання виконавцем рішення суду.
Зважаючи на вищенаведене, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. 
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом першої інстанції скарги не знайшли свого підтвердження. На підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, та які були предметом дослідження суду першої інстанції, представник заявника належних та допустимих доказів не надала, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи та правильно вирішив скаргу по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 06 квітня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: