Справа №461/30/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року.           м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова 

в складі:
головуючого судді Юрківа О.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання Некоз М.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 , 
представниці відповідача Мельничука Ю.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішенням та діями органів досудового розслідування, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. Свої вимоги мотивує тим, що з 14 липня 1997 року позивач працює в Західному офісі Держаудитслужби (раніше Контрольно-ревізійне управління у Львівській області та Державна фінансова інспекція у Львівській області), зокрема, з 10 жовтня 2016 року на посаді начальника відділу контролю у галузі культури, спорту та інформації. На займаній посаді характеризується виключно позитивно. 03 липня 2018 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України за фабулою: «Службові особи держустанови за попередньою змовою групою осіб готуються до одержання неправомірної вигоди». В подальшому, 20 липня 2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб, а саме: аудіо, відео контролю особи позивача, візуального спостереження за позивачем, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж операторів мобільного зв`язку абонентського номера, яким користується позивач, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, мобільного терміналу систем зв`язку з абонентським номером, яким користується позивач та обстеження публічно недоступного місця – службового кабінету позивача шляхом таємного проникнення в нього з використанням технічних засобів. 25 жовтня 2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області повторно надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб, а саме: аудіо, відео контролю особи позивача, візуального спостереження за позивачем зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж операторів мобільного зв`язку абонентського номера, яким користується позивач, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, мобільного терміналу систем зв`язку з абонентським номером, яким користується позивач., та обстеження публічно недоступного місця – службового кабінету позивача шляхом таємного проникнення в нього з використанням технічних засобів. Також, 22 грудня 2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області втретє надано дозвіл на проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб відносно позивача. 15 січня 2019 року в службовому кабінеті позивача без отримання попереднього дозволу слідчого судді проведено обшук, який Ухвалою слідчого судді від 16 січня 2019 року (справа № 461/301/19) було узаконено, не зважаючи на те, що раніше, 15 січня 2019 року слідчий суддя з цих же підстав відмовив у задоволенні клопотання про проведення обшуку (справа № 461/301/19). 30 січня 2019 року позивача в лікарняному закладі було повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України. А також, 06 лютого 2019 року позивачу. було обрано запобіжний захід у вигляді застави у сумі 115 260,00 грн. з покладенням на останнього ряду обмежувальних обов`язків (справа № 461/805/19). Покладені зазначеною ухвалою обов`язки 28 березня 2019 року були продовжені слідчим суддею ще на два місяці (справа № 461/805/19). Окрім застосування запобіжного заходу, 06 лютого 2019 року позивача було відсторонено від посади начальника відділу контролю у сфері культури, спорту та інформації Західного офісу Державної аудиторської служби України на строк до 29.03.2019 року (справа № 461/805/19). Ухвалою слідчого судді від 28 березня 2019 року строк відсторонення від займаної посади був продовжений до 27 травня 2019 року включно (справа № 461/805/19). На підставі зазначених ухвал начальником Західного офісу Державної аудиторської служби України Р. Кроляком були видані відповідні накази про відсторонення: № 79-о від 12 лютого 2019 року та № 204-о від 01 квітня 2019 року. Отже, з 12 лютого 2019 року до 27 травня 2019 року позивач на роботу не виходив, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Та за цей період заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 12 квітня 2023 року. 17 січня 2022 року Галицький районний суд міста Львова виніс вирок у справі № 461/5931/19, яким визнано позивача, невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдав його на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року зазначений вирок залишений без змін, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2023 року зазначені вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні залишено без задоволення. Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом 1185 днів (повних 39 місяців) , а саме: з 30 січня 2019 року до 29 квітня 2022 року. Впродовж усього періоду розслідування кримінальної справи відносно позивача, та розгляду цієї справи в усіх судових інстанціях позивачу неодноразово перебував на лікуванні із захворюваннями, які були спричинені та пов`язані розслідуваною відносно останнього справою Під час перебування під слідством та судом зазначеними незаконними діями позивачу було заподіяно значної моральної шкоди. Зокрема, перший великий стрес позивач отримав, коли до нього по надуманій кримінальній справі прийшли працівники прокуратури та оперативні працівники, провівши в службовому кабінеті обшук, результати якого в подальшому були визнані недопустимими та недостовірними доказами у справі. В результаті позивач потрапив на лікування до медичного закладу. Та в подальшому неодноразово змушений був перебувати на лікуванні та на реабілітації. Після цього, все його життя перетворилось на суцільну смугу слідчих та процесуальних дій. Цілодобово він жив лише кримінальною справою, яка незаконно була порушена щодо позивача. Впродовж тривалого часу – понад чотири роки, позивач змушений був доводити свою невинуватість у скоєнні інкримінованих йому злочинів: спочатку на стадії досудового слідства, потім – під час судового розгляду в усіх трьох інстанціях. У зв`язку із тривалим розглядом справи позивач витрачав весь свій вільний час на підготовку та участь у слідчих діях, а також на підготовку та участь в судових засіданнях. Також значної моральної шкоди позивач зазнав у зв`язку із тим, що був відсторонений від займаної посади, та йому не виплачувалась заробітна плата. Оскільки значну для позивача суму коштів за нього було внесено як заставу, позичені грошові кошти позивач повинен був поступово віддавати заставодавцеві. За весь період розслідування та розгляду кримінальної справи в суді позивач витрачав свій час на підготовку документів процесуального характеру, які він опрацьовував разом із захисником, ретельно вивчав кожен документ з кримінальної справи. На що пішло багато часу, зусиль, терпіння та здоров`я. Перед кожним судовим засіданням позивач сильно хвилювався, внаслідок чого мав підвищений тиск, проблеми із серцем, головні болі. У зв`язку з чим змушений був часто звертатись за допомогою до лікарів. Також зазначає, що усі ці події негативно відобразились на роботі позивача, принесли велику шкоду його репутації. Таким чином, в житті позивача відбулися значні негативні зміни, які суттєво вплинули на відносини на роботі, на відносини з друзями та на відносини в сім`ї, а також суттєво вплинули на стан здоров`я позивача. З вини органів досудового слідства та суду були порушені життєві умови позивача як в побуті, так і у роботі, було підірвано авторитет та ділову репутацію на роботі, відбувся розрив особистих відносин з багатьма людьми. Тому просить позов задовольнити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.01.2026 року відкрито загальне судове провадження у справі.
24.01.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України.
28.01.2025 року на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, де зазначено, що з 12 лютого 2019 року до 27 травня 2019 року позивач на роботу не виходив, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Та за цей період заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 12 квітня 2023 року. Відповідно до Довідки, виданої позивачу 07 січня 2025 року Західним офісом Держаудитслужби, його середньоденна заробітна плата станом на 01.02.2019 року становила 926, 30 грн. В листі Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» визначено, що відповідно до ст. 73 КЗпП у лютому – травні 2019 року на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводиться у такі святкові дні: 1) 8 березня - Міжнародний жіночий день; 2) 1 травня - День праці; 3) 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 4) 28 квітня - Пасха (Великдень). Також зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 67 КЗпП, якщо святковий або неробочий день (ст. 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Тому за графіком п`ятиденного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю у 2019 році вихідний день у неділю 28 квітня має бути перенесений на понеділок 29 квітня. Також визначено, що у лютому та березні 2019 року було по 20 робочих днів; у квітні та травні 2019 року було по 21 робочий день. Таким чином, позивачу не була виплачена заробітна плата: у лютому 2019 року за 13 робочих днів; у березні 2019 року – за 20 робочих днів; у квітні 2019 року – за 21 робочий день; у травні 2019 року – за 18 робочих днів. Всього не була виплачена заробітна плата за 72 робочих дні. Зокрема, за лютий 2019 року розмір втраченої заробітної плати становить 12041,9 грн. За березень 2019 року розмір втраченої заробітної плати становить 18526 грн. За квітень 2019 року розмір втраченої заробітної плати становить 19452,3 грн. За травень 2019 року розмір втраченої заробітної плати становить 16673,4 грн. Загальний розмір втраченої заробітної плати становить 66 693,6 грн. Окрім того, позивачу за надання йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні було сплачено грошові кошти в розмірі 84 000 грн. Такі витрати підтверджуються: Договором про надання правової допомоги від 06.02.2019р., Договором про надання правової допомоги від 18.11.2021р., Актом прийому-передачі наданих послуг від 04.04.2023р., Рахунком № 01Ю від 01 січня 2025 року, Квитанцією до платіжної інструкції про оплату правової допомоги від 08.01.2025р. Отже, розмір сум, сплачених позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, становить 84 000 грн.
21.02.2025 року на адресу суду від Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву.
20.03.2025 року на адресу суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив.
20.03.2025 року представник позивача подав до суду клопотання про призначення психологічної експертизи.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.05.2025 року клопотання представника позивача Юхименко Руслани Іванівни про призначення судової психологічної експертизи – задоволено. Призначено у справі судову психологічну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ( м. Львів, вул. Липинського, 54 ).
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду
07.08.2025 року справа надійшла до суду з експертної установи з висновком експерта.
29.10.2025 на адресу суду надійшла заява від представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що 01 січня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В подальшому позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просить суд, окрім відшкодування моральної шкоди, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України розмір втраченої заробітної плати у сумі 66 693,6 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 51 138,9 грн., та суму коштів, сплачених ОСОБА_2 у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в розмірі 84 000 грн.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2026 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача Львівської обласної прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволені позову, оскільки вважає, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб . Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за один місяць перебування під слідством та судом не може бути більшим ніж розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необгрунтованим і безпідставним. Відповідно позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. В позовній заяві позивачем не наведені докази того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я позивача, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. З відзиву на позовну заяву вбачається, що у задоволенні позову просить відмовити. Також, у відзиві представник відповідача зазначив, що Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати зазначені права учасника судового процесу, тому що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення), і не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність інших юридичних осіб, а відшкодування шкоди, здійснюється з врахуванням норм Цивільного кодексу України, Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке. Державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в розпорядженні. Казначейство не було учасником спірних правовідносин, прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не володіє будь-яким відомостями щодо підстав та предмета позову, відтак не може надати суду будь-які докази, що стосуються справи. Таким чином, Казначейство лише наділене повноваженнями щодо стягнення коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Враховуючи зазначене, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства Казначейство може бути залучено до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, зважаючи на те, що саме на Казначейство покладено функції з виконання судових рішень по даній категорії справ, однак незалучення його не може бути підставою для відмови у позові. Разом з цим, зазначає, що сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Окрім цього, необхідно зазначити, що органи державної виконавчої служби не залучаються до участі у справах, виконання судових рішень по яких входить до їх компетенції. Як вже було зазначено, виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Державній казначейській службі України за бюджетною програмою 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» передбачено видатки в сумі 150 000,00 тис. грн. Таким чином, кошти на відшкодування шкоди, завданої державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. 
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 03 липня 2018 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України за фабулою: «Службові особи держустанови за попередньою змовою групою осіб готуються до одержання неправомірної вигоди». (/Том 1, а.с.16/.
20.07.2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області було надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб, а саме: аудіо, відео контролю особи позивача, візуального спостереження за позивачем, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж операторів мобільного зв`язку абонентського номера, яким користується позивач, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, мобільного терміналу систем зв`язку з абонентським номером, яким користується позивач та обстеження публічно недоступного місця – службового кабінету позивача шляхом таємного проникнення в нього з використанням технічних засобів (/Том 1, а.с.17-18/.
25.10.2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області повторно надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб, а саме: аудіо, відео контролю особи позивача, візуального спостереження за позивачем зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж операторів мобільного зв`язку абонентського номера, яким користується позивач, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, мобільного терміналу систем зв`язку з абонентським номером, яким користується позивач., та обстеження публічно недоступного місця – службового кабінету позивача шляхом таємного проникнення в нього з використанням технічних засобів (/Том 1, а.с.19-20/
22.12.2018 року Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Львівської області надано дозвіл на проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій строком на 60 діб відносно позивача (/Том 1, а.с. 21-22/.
30.01.2018 року позивачу повідомлено про підозру за ч.3 ст.368, ч.3 369 КК України (/Том 1, а.с.23-27/.
06.02.2019 року Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова обрано запобіжний захід у вигляді застави /а.с.37-39/.
28.03.2019 року Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова продовжено строк дії обов`язків покладених на підозрюваного строком на два місяці (/Том 1, а.с.40-42/.
06.02.2019 року Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова відсторонено підозрюваного від посади начальника відділу контролю у сфері культури, спорту, та інформації Західного офісу Державної аудиторської служби України строком до 29.03.2019 року (/Том 1, а.с.43-44/.
28.03.2019 року Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова продовжено відсторонення від посади підозрюваного строком на 2 місяці (/Том 1, а.с.45-46/.
17.01. 2022 року вироком Галицького районного суд міста Львова у справі № 461/5931/19, позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення (/Том 1, а.с.49-73/.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.04.2022 року зазначений вирок залишений без змін, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення (/Том 1, а.с.74-91/.
Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.03.2023 року зазначені вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні залишено без задоволення (/Том 1, а.с.93-107/.
Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом 1185 днів (повних 39 місяців) , а саме: з 30 січня 2019 року до 29 квітня 2022 року.
Згідно з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної №2435-Е експертизи від 30.07.20285 року, за результатами психологічного дослідження ситуація, що розглядається в цьому дослідженні, призвела до стійких тривалих змін у системі цінностей ієрархії мотиваційної сфери в основних складових структури особливості підекспертного, зокрема емоційної сфери, стійких порушеннях адаптації, формування дезадаптивних способів реагування, зниження рівня особистісної цілісності системи значимих взаємин, зумовила порушення в основних сферах життєдіяльності підекспертного, що протягом часу ( від 2019 року ) унеможливлює його повноцінне соціальне функціонування як особистості, відповідно розмір грошової компенсації становить від 0 до 414 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішенням суду /Том 2, а. с.48-56/.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №687/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначити виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
Визначаючи строк незаконного перебування позивача під слідством і судом, суд виходить із того, що його початком є день повідомлення про підозру 30 січня 2019 року, а завершенням - день набрання виправдувальним вироком законної сили 29.04.2022 року.
Таким чином, позивач незаконно перебував під слідством та судом 1185 днів (повних 39 місяців) , а саме: з 30 січня 2019 року до 29.04.2022 року. 
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8647.00 грн.
Виходячи з терміну перебування позивача під слідством та судом, що становить 39 місяців або 1185 днів, за період з 30 січня 2019 року до 29 квітня 2022 року, розмір моральної шкоди становить: (39 місяців х 8647 грн.) - 337 233.00 грн.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження з 30 січня 2019 року до 29.04.2022 року, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 337 233.00 грн., що буде не більш, ніж достатнім, для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення позивача за рахунок держави.
При визначенні саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведені вище висновки Верховного Суду, наведені норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також те, що 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України і з цього часу в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан. Україна зазнає значних фінансових збитків у зв`язку з воєнними діями, відтак фінансування сектору безпеки і оборони на даний час має визначальне значення для держави Україна. Тому, з огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати громадянину моральну шкоду у невиправдано великому розмірі не може стояти вище від обов`язку держави у захисті незалежності та суверенітету, і ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.
Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути 337 233.00 грн. 
Твердження відповідача про те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).
Також суд відхиляє твердження відповідача про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди за час перебування під слідством судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.»
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом апеляційний суд встановив, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому дійшов висновку, що при вирішенні даної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8657,00 гривень.
Щодо стягнення розміру компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд зазначає наступне:
Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). 
Відповідно до ст.3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). ОСОБА_2 не була виплачена заробітна плата: у лютому 2019 року – за 13 робочих днів; у березні 2019 року – за 20 робочих днів; у квітні 2019 року – за 21 робочий день; у травні 2019 року – за 18 робочих днів. 
Всього не була виплачена заробітна плата за 72 робочих дні. Зокрема, за лютий 2019 року розмір втраченої (невиплаченої) заробітної плати становить 12041,9 грн. За березень 2019 року розмір втраченої (невиплаченої) заробітної плати становить 18526 грн. За квітень 2019 року розмір втраченої (невиплаченої) заробітної плати становить 19452,3 грн. За травень 2019 року розмір втраченої (невиплаченої) заробітної плати становить 16673,4 грн. Таким чином, ОСОБА_2 належить до виплати наступна компенсація втрати частини його доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яка розрахована станом на 01.10.2025 року: за лютий 2019 року – 10576 грн. (індекс інфляції наростаючим підсумком становить 187,83%); за березень 2019 року – 15960 грн. (індекс інфляції наростаючим підсумком становить 186,15%); за квітень 2019 року. 16400 грн. (індекс інфляції наростаючим підсумком становить 184,31%); за травень 2019 року – 13844 грн. (індекс інфляції наростаючим підсумком становить 183,03%).
Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, які були понесені у зв`язку із кримінальним переслідуванням позивача суд зазначає наступне:
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі №569/24295/23 зазначено наступне: «Згідно із пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) вказано, що позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги під час досудового розслідування, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. 
Верховний Суд зауважує, що, встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом. 
У КПК України визначено, що юридична допомога у кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження. 
Визначені Законом та сплачені громадянином витрати у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 740/463/22 (провадження № 61-4543св23). 
Передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21). 
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. 
Відповідні правові висновки викладені у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 727/7635/21 (провадження № 61-8814св22). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надається договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 336/3604/20 (провадження № 61-13843св21) вказав, що підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування може бути лише відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат.»
Оскільки позивач надав суду документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу (два договори, оскільки адвокат, який був захисником, змінив місце праці; акт приймання-передачі виконаних робіт; рахунок на оплату; платіжна квитанція), розмір яких відповідно до п.3.2. Договору, укладеного 18 листопада 2021 року з АО «Юхименко і партнери», становить тверду грошову суму у розмірі 84 000.00 гривень, а відтак, вказана сума не може бути зменшена судом при розгляді даної цивільної справи, оскільки сплачені громадянином витрати у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК. 
Таким чином, сума витрат на правничу допомогу в кримінальному провадженні підлягає стягненню у повному обсязі.
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У позовній заяві позивач зазначає, шо попередній розрахунок суми судових витрат, понесених ним, становить 65 000,00 грн. Однак до закінчення розгляду справи, суду не подано доказів на обґрунтування понесених витрат.
Таким чином, суд під час ухвалення цього рішення не вирішує питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд звертає увагу позивача про можливість подати докази протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення, відповідно до вимог ч. 8 ст. ЦПК України.
Окрім цього, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з проведенням експертизи.
Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням представника позивача у справі судом призначено судово-психологічну експертизу.
Відповідно до платіжної інструкції 0.0.4434285732.1 від 30.06.2025 загальна вартість проведеної експертизи становить 12722,40 грн., яку позивачем було сплачено.
Таким чином, на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 23, 43, 48 Бюджетного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд –

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 - 337 233.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 66 693,60 грн. втраченої заробітної плати.
Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2   - 56 780.00 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 84 000.00 грн. сплачених ОСОБА_2   за надання правової допомоги у кримінальному провадженні.
Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 12722,40 грн. витрат за проведення судово - психологічної експертизи. 
Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.
Повний текст рішення складено 01.06.2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя       О.Р. Юрків.