ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/9/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави у особі Фонду державного майна України, м.Київ, вул.Генерала Алмазова,18/9,
за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів:
1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (м.Київ, просп.Голосіївський,50, код ЄДРПОУ 43173325);
2) Державне підприємство "Іваньківський цукровий завод" (Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Заводська,1, код ЄДРПОУ 32741501)
до Іваньківської сільської ради, Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Щербини Ігоря,35
про визнання права власності на нерухоме майно,
за участю повноважних представників сторін:
прокурор: Антощук С.В. – прокурор відділу – за посадою; 
від позивача: Пономаренко В.С. – самопредставництво – в режимі ВКЗ; 
від третьої особи (ФДМУ): Іщенко Р.П. – самопредставництво;
від відповідача: Поліщук А.І. – за довіреністю; 
решта учасників: участі не брали. 
Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся в інтересах держави у особі Фонду державного майна України в Господарський суд Черкаської області із позовом до Іваньківської сільської ради з вимогами про визнання за Фондом державного майна України права державної власності на комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресами: Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Заводська,1 та Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Ігоря Щербини (Леніна),70 (згідно з наведеним орієнтовним переліком). В підготовчому засіданні оголошувалась перерва з 26.02.2026 до 31.03.2026.
В справу від третьої особи (ДП) надійшли письмові пояснення, що спірне майно перебуває на балансі підприємства. Спір просить розглядати без участі представника третьої особи – заява вх.суду №2294/26 від 10.02.2026.
Позивачем (ФДМУ) подано розгорнуті пояснення по суті спору на виконання вимог ухвали суду – вх.суду №2767/26 від 18.02.2026. 
Прокурором у справу подано розгорнуті пояснення по суті спору на виконання вимог ухвали суду – вх.суду №2787/26 від 18.02.2026, вх.суду №5256/26 від 30.03.2026 та вх.суду №5382/26 від 31.03.2026. 
Третьою особою (ФДМУ) подано розгорнуті пояснення по суті спору на виконання вимог ухвали суду – вх.суду №2947/26 від 23.02.2026. 
Відповідачем подано відзив на позов – вх.суду №2964/26 від 23.02.2026. 
31.03.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу у судовий розгляд на 22.04.2026. 
В судовому засіданні: 
прокурор та позивач наполягають на задоволенні позовних вимог. Позивач заявляє про фактичне право державної власності на цілісний майновий комплекс Іваньківського цукрового заводу, що розташований за адресами: вул.Заводська, 1 та вул.Івана Щербини, 70 в с.Іваньки, але не вказує, яке його право і в який спосіб порушує відповідач – Іваньківська сільська рада. 
Відповідач вимоги позову заперечив та вказав, що жодних прав позивача, держави, третіх осіб щодо майна – цілісного комплексу Іваньківського цукрового заводу – не порушував. У користуванні чи у власності сільської ради спірне нерухоме майно заводу не перебуває. Рада не ініціювала процедури визнання майна безхазяйним. Відведена земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні заводу як під майном державної власності – на підставі Державного акту на землю. Просить в позові відмовити. Подано письмовий відзив на позов. 
Представник третьої особи (ВФДМУ) підтримав позицію прокурора та позивача. 
Представник третьої особи (завод) письмово заявив про знаходження спірного нерухомого майна на балансі підприємства. Вимоги прокурора та позивача підтримав. Первинних правовстановлюючих документів щодо передачі спірного нерухомого майна на баланс чи оперативне управління підприємству - не подано. Щодо порушення його прав відповідачем - нічого не пояснив. 
11.05.2026 суд оголосив про перехід до ухвалення та проголошення судового рішення 25.05.2026. 
За результатами судового розгляду 25.05.2026 судом проголошено та приєднано до справи вступну та резолютивну частину судового рішення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України. 
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини: 
Прокурор встановив порушення інтересів держави про приватизації державного майна та вказує на розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.08.2020 №1010-р "Про передачу об`єктів державної власності до сфери управління Фонду державного майна України", згідно якого зі сфери управління Державного агентства резерву України до сфери управління Фонду державного майна України (ФДМУ) передано єдиний майновий комплекс Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" – за актом приймання-передачі від 18.01.2021.
Наказом ФДМУ від 23.03.2021 №469 "Про внесення змін до наказу ФДМУ від 06.01.2021 №5 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році" єдиний майновий комплекс Іваньківського цукрового заводу включено до переліку об`єктів малої приватизації. 
Згідно цього ж наказу ФДМУ органом приватизації його єдиного майнового комплексу визначено Регіональне відділення ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.
Наказом РВ ФДМУ від 21.04.2021 №0406-О прийнято рішення про приватизацію об`єкта – єдиного майнового комплексу Іваньківського цукрового заводу – шляхом його продажу з прилюдних торгів/аукціон, з умовами. 
До складу об`єкта приватизації входить рухоме та нерухоме майно. 
Об`єкт приватизації розміщений за адресами: вул.Заводська, 1, вул.Заводська, 3, вул.Ігоря Щербини, 790 в с.Іваньки (зараз Уманського району) Черкаської області.
Відомості про спірний об`єкт внесені в Єдиний державний реєстр об`єктів державної власності 
Право власності на нерухоме майно у складі об`єкта приватизації не було зареєстроване за ФДМУ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому ФДМУ звернувся з відповідною заявою про державну реєстрацію права власності і 24.05.2023 державний реєстратор зареєстрував відповідне право ФДМУ на майно за адресою: вул.Заводська,3 в с.Іваньки Уманського району Черкаської області (витяг з ЄДР від 12.07.2023, том 1 а.с.145-146). 
Одночасно державний реєстратор відмовив Фонду ДМУ в реєстрації права власності на нерухоме майно Іваньківського цукрового заводу, що розташоване за адресою: вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки, оскільки право власності на спірне майно вже зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сев Агро" – рішення реєстратора про відмову від 08.05.2023 №67501882, від 18.05.2023 №67648008 (том 1 а.с.150).
Право власності ТОВ "Сев Агро" на спірний комплекс нерухомого майна та споруд виникло на підставі договорів купівлі-продажу від 06.03.2001 №6/03-01 та від 26.02.2003 між ВАТ "Іваньківский цукровий завод" та ТОВ "Сев Агро".
ТОВ "Сев Агро" було ліквідовано та виключено з ЄДРПОУ в процедурі банкрутства за ухвалою Господарського суду Черкаської області від 31.05.2012 у справі №01/1370 (том 1 а.с.144) (запис в реєстрі юридичних осіб №10141170013000162 від 13.06.2012). Ліквідація боржника проведена у зв`язку з відсутністю майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги кредиторів у справі. 
Однак прокурор наполягає, що протягом 2003-2007 років стосовно спірного нерухомого майна, розташованого в с.Іваньки Уманського району, вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 вчинено ряд правочинів, згідно яких право власності на майно відчужувалось без проведення державної реєстрації правочинів у встановленому законом порядку. Так:
26.02.2003 між ВАТ "Іваньківський цукровий завод" та ТОВ "Сев Агро" укладено договір купівлі-продажу №360 та передано у власність ТОВ "Сев Агро" нерухоме майно. 
07.10.2003 утворено Дочірнє підприємство "Іваньки-цукор" ТОВ "Сев Агро", в статутний фонд якого передано нерухоме майно згідно акту приймання-передачі від 08.10.2003 №1 (переліку майна не надано), що розташоване за адресами: вул.Заводська, 1 та вул.Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського району Черкаської області. 
Однак 16.12.2004 між Підприємством Іваньківські залізничні колії та Дочірнім підприємством "Іваньківський цукровий завод" укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу побутової будівлі "А" загальною площею 83,4 м2, адміністративної будівлі "В" загальною площею 168,1 м2 за адресою: с.Іваньки, вул.Заводська, 3 (том 1 а.с.237 зворот-238).
Пізніше Дочірнє підприємство "Іваньки-цукор" Товариства з обмеженою відповідальністю "Сев Агро" за актом приймання-передачі від 29.10.2003 передало у власність Державного підприємства "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" нерухоме майно, розташоване за адресами: вул.Заводська, 1 та вул.Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського району Черкаської області. Підставою передачі майна стало рішення Господарського суду Черкаської області від 28.10.2003 у справі №05/2032 за позовом Державного комітету резерву до ВАТ "Смілянський цукровий завод" про стягнення 10000 тонн цукру та тристоронній договір №юр-129/2003 від 29.10.2003 між Державним підприємством "Золотоніський комбінат хлібопродуктів", Дочірнім підприємством "Іваньки-цукор" ТОВ "Сев Агро" та ВАТ "Смілянський цукровий комбінат" про порядок погашення боргу та перехід (уступку) права вимоги. 
Наказом Державного підприємства "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" від 03.12.2003 №68 створено Дочірнє підприємство "Іваньківський цукровий завод", до статутного фонду якого передано майно, отримане за договором №юр-129/2003 від 29.10.2003.
Державне підприємство "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" перетворено у Державне підприємство "Златодар" шляхом реорганізації згідно наказу Державного комітету України з державного матеріального резерву від 25.12.2003 №302/1.
Наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву від 23.04.2007 №140 Дочірнє Підприємство "Іваньківський цукровий завод" перетворено у Державне підприємство "Іваньківський цукровий завод".
З 23.03.2021 Державне підприємство "Іваньківський цукровий завод" перебуває у процесі приватизації – наказ Державного комітету України з державного матеріального резерву №469. Органом управління Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" є ФДМУ.
Прокурором разом з розгорнутим поясненням від 20.01.2026 (вх.суду №984/26 від 21.01.2026) подано Інвентаризаційний опис основних засобів №1 станом на 01.12.2025 по рах.103 Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" (типова форма №ОЗ-9) на 92 позиції нерухомого майна, без їх ідентифікації та посилання на адресу реєстрації (том 2 а.с.7-10). Перелік майна схожий з даними технічної інвентаризації Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" згідно Технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими будівлями по вул.Заводська, 1 в с.Іваньки Уманського району станом на 20.07.2021, але містить різні (інші) ідентифікаційні номери. 
Позивачем подано суду розгорнуте письмове пояснення щодо переходу прав власності на спірне нерухоме майно – вх.суду №2767/26 від 18.02.2026 (том 2 а.с.61-61), позивач декларує право державної власності на спірне майно – цілісний майновий комплекс "Іваньківського цукрового заводу", але позивач не пояснює та не доводить як, в який спосіб відповідач порушує його права.
Позивач у судовому засіданні заявив, що Фонд Державного майна України позбавлений права зареєструвати право власності на спірне нерухоме майно Іваньківського цукрового заводу в державному реєстрі речових прав на майно, оскільки в державному реєстрі речових прав є запис про право власності на майно за ліквідованою особою – ТОВ "Сев Агро" та є відповідне рішення Господарського суду Черкаської області від 14.02.2024 у справі №925/1414/23 про відмову в задоволенні позову з мотивів обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права. Правову позицію суду першої інстанції підтримав Північний апеляційний господарський суд та Верховний Суд. 
Свої вимоги в даній справі прокурор обґрунтовує з посиланням на приписи ст.ст.326, 328, 392 ЦК України з мотивів необхідності визнання судом права державної власності на комплекс нежитлових будівель, що розміщені за адресами: вул.Заводська, 1, вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського району Іваньківського цукрового заводу та відмовою державного реєстратора від 08.05.2023 в проведенні реєстраційних дій за №67501882 (том 1 а.с.150) та від 18.05.2023 в проведенні реєстраційних дій за №67648008 відповідно (том 1 а.с.150 зворот). Ні ФДМУ, ні прокурором не оскаржена ні в судовому порядку адміністративного судочинства ні в Міністерство Юстиції України відмова реєстратора в проведенні реєстраційних дій за заявою ФДМУ. 
При цьому Іваньківська сільська рада не є ні стороною, ні третьою особою, ні вигодонабувачем у спірних правовідносинах між Фондом Державного майна України, Державним комітетом України з державного матеріального резерву, ДП "Златодар", ДП "Іваньки-цукор", ДП "Іваньківський цукровий завод", ТОВ "Сев Агро", ВАТ "Смілянський цукровий завод" тощо. 
Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що не є ні власником, ні розпорядником, ні держателем, ні балансоутримувачем спірного нерухомого майна чи комплексу нежитлових будівель Іваньківського цукрового заводу в своїх адмінмежах, та не приймав – як орган місцевого самоврядування в межах ОТГ - жодних колегіальних рішень щодо статусу цього майна. Ніяким чином не заперечував та не спростовував прав позивача та держави на спірне нерухоме майно, що розташоване в межах Іваньківської ОТГ по вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського району. Вказує на невірне визначення прокурором відповідача у справі. Просить в позові відмовити. Подано письмовий відзив на позов (вх.суду №2964/26 від 23.02.2026, том 2 а.с.96-126). 
Представник третьої особи (ФДМУ) підтримав вимоги позивача та прокурора.
Третя особа (завод) підтримала вимоги позивача та прокурора без посилання на докази та первинні документи. 
Інших доказів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням режиму воєнного стану, припинення енергопостачання приміщення суду та ймовірності повітряної тривоги в місті Черкаси - у Господарському суді Черкаської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.
Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.
Суд відзначає, що у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" від 06.07.2010 №54111/07).
Згідно ч.3 ст.5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. 
Частина 2 ст.13 Цивільного кодексу України передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (положення якої кореспондуються з положеннями ст.20 Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право на захист свого цивільного права чи господарського інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, 02.02.2021 у справі №925/642/19).
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.
Предметом позову прокурора та позивача є майнові вимоги до відповідача визнати за державою в особі ФМУ право власності на цілісний майновий комплекс Іваньківського цукрового заводу, що розташований в с.Іваньки Уманського району Черкаської області.
Підставами позову є обставини, якими прокурор та позивач обґрунтовує неналежне виконання відповідачем зобов`язання з визнання прав держави на володіння та розпорядження цілісним майновим комплексом Іваньківського цукрового заводу по вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського району. 
Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є виникнення між сторонами майново-господарського зобов`язання на підставі договору (договірні зобов`язання/договірні відносини) чи з вимог закону (позадоговірні зобов`язання/абсолютні правовідносини за законом); неналежне виконання відповідачем зобов`язання з договору чи заперечення прав позивача щодо володіння, розпорядження спірним об`єктом; наявність порушеного права позивача, за захистом якого прокурор та позивач звернулися з позовом до суду.
Застосування судом норм процесуального права до спірних відносин:
Ст.4 ГПК України передбачає право особи на звернення до господарського суду.
1. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
2. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
3. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб…
5. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною…
7. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Застосування судом норма матеріального права до спірних відносин. 
ст.316 ЦК України. Поняття права власності. 1. Правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
ст.317 ЦК України. Зміст права власності. 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
ст.319 ЦК України. Здійснення права власності. 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
4. Власність зобов`язує.
5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
6. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
{Частина восьма статті 319 із змінами, внесеними згідно із Законом №2518-VI від 09.09.2010} 
ст.324 ЦК України. Право власності українського народу. 1. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
2. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
3. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.
ст.326 ЦК України. Право державної власності. 1. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.
2. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
3. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
{Статтю 326 доповнено частиною третьою згідно із Законом №185-V від 21.09.2006} 
ст.328 ЦК України. Підстави набуття права власності. 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
{Частина друга статті 328 в редакції Закону №263-IX від 31.10.2019} 
ст.329 ЦК України. Набуття права власності юридичною особою публічного права
1. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
ст. 386 ЦК України. Засади захисту права власності. 1. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
2. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
3. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
ст.387 ЦК України. Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння 1. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
ст.392 ЦК України. Визнання права власності. 1. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відмова у проведенні державної реєстрації, ухилення від неї або інші незаконні дії/бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або безпосередньо до суду (у порядку адміністративного судочинства) – положення ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
Щодо питання представництва прокурором інтересів держави в суді.
Відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Судом враховано, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 28.01.2021 у справі №380/3398/20, від 05.10.2021 у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 у справі №320/10736/20.
Черкаською обласною прокуратурою (в межах повноважень, до компетенції якої відносяться повноваження захисту інтересів держави) в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" було направлено лист від 17.12.2025 вих.№15/2-1106вих-25 (том 1 а.с.251), в якому проінформовано позивача (ФДМУ) про порушення інтересів держави внаслідок перебування нерухомого майна Іваньківського цукрового заводу у приватній власності та підготовку і звернення з позовом в Господарський суд Черкаської області з метою захисту інтересів держави. 
На думку прокурора, пасивна позиція позивача не відповідає вимогам законодавства та свідчить про невиконання останнім своїх повноважень із захисту інтересів держави. Враховуючи наведені вище обставини, наявний випадок, який розцінюється як винятковий, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах – Фонду державного майна України. 
Правовідносини, пов`язані як із захистом, так і з оборотом нерухомого майна держави - становлять суспільний та державний інтерес.
Суд на стадії прийняття позову в провадження не може відмовити прокурору в доступі до правосуддя та позбавлений права оцінювати зібрані та подані ним в справу докази на цій стадії. 
Додаткові письмові пояснення та обґрунтування прокурора щодо підстав звернення в суд за захистом інтересів держави викладені останнім та скеровані в суд – вх.суду №2787/26 від 18.02.2026 (том 2 а.с.79-82).
З огляду на викладене, суд вважає, що прокурор підставно звернувся з позовною вимогою в Господарський суд для захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу органу виконавчої влади по належному управлінню майном державної власності. 
Така позиція підтверджена Верховним Судом. Так, Велика палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді, зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Щодо статусу учасників спору.
Позивач є органом виконавчої влади в державі щодо розпорядження майном державної власності України відповідно до положень Конституції України та Закону України "Про Фонд державного майна України", самостійною юридичною особою, суб`єктом господарювання з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням даних в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з визначенням видів діяльності (том 2 а.с.71-72). Позивач може діяти лише в спосіб, визначений Законом, і не інакше – приписи ст.19 Конституції України.
Відповідач є самостійною юридичною особою за Законом; органом місцевого самоврядування відповідно до приписів Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та суб`єктом господарювання в межах ОТГ, з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи та внесення реєстраційних даних в ЄДРПОУ. Відповідач може діяти лише в спосіб, визначений Законом, і не інакше – приписи ст.19 Конституції України. 
Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Позовні вимоги сформульовані прокурором на підставі опрацювання даних відкритих реєстрів речових прав щодо визнання за Фондом державного майна України права державної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд по вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки Уманського (раніше – Маньківського) району (нерухоме майно цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод").
Вимога прокурора та позивача ґрунтується на тому, що Фонд державного майна України не зміг зареєструвати право державної власності на комплекс будівель та споруд заводу, що знаходяться за адресами: Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Заводська,1 та Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Ігоря Щербини (Леніна),70 (згідно з наведеним переліком), оскільки право власності на спірне майно вже зареєстроване за ТОВ "Сев-Агро" в Державному реєстрі речових прав відповідно: реєстраційний номер майна 153826, номер запису 97 в книзі 1, загальна площа майна 1032 м2, загальна вартість нерухомого майна 650675 грн (вул. Заводська) та реєстраційний номер майна 1171672, номер запису 233 в книзі 1, загальна площа майна 1291,4 м2, загальна вартість нерухомого майна 61784 грн, (вул.Щербини).
Раніше Фонд державного майна України звертався з позовом в Господарський суд Черкаської області до Іваньківської сільської ради з вимогою припинення права власності на майно ліквідованої юридичної особи (Сев Агро). Рішенням суду у справі №925/1414/23 Фонду державного майна України було відмовлено в задоволенні позову з мотивів невірного визначення позивачем способу захисту права. Постановами Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 та Верховного Суду від 16.10.2024 рішення Господарського суду Черкаської області залишено без змін. 
Прокурором направлено на адресу ФДМУ запит щодо врегулювання спірних відносин з витребуванням відповідних документів та доказів – вих.№15/2-924вих-25 від 16.10.2025 (том 1 а.с.26-27). ФДМУ письмово звертався до прокуратури з проханням вжиття заходів представницького характеру щодо повернення спірного нерухомого майна у державну власність (том 1 а.с.28-29, лист ФДМУ від 28.10.2025).
Тривале невжиття Фондом держмайна України заходів щодо врегулювання права власності на майно цілісного комплексу "Іваньківського цукрового заводу" стало причиною звернення прокурора в суд в інтересах держави в особі ФДМУ за захистом порушеного права та визнання права власності на спірне майно за рішенням суду. 
Позивач (ФДМУ) заявляє про право власності держави в особі ФДМУ на спірне нерухоме майно цілісного комплексу "Іваньківського цукрового заводу". 
Згідно наказу Державного комітету України з державного матеріального резерву №302/1 від 25.12.2003 Державне підприємство "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" реорганізовано в Державне підприємство "Златодар" – шляхом перетворення (том 1 а.с.142). 
Дочірнє підприємство "Іваньківський цукровий завод" утворене за наказом Державного підприємства "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" №68 від 03.12.2003 (том 1 а.с.42). В Статутний фонд дочірнього підприємства "Іваньківський цукровий завод" внесено рухоме та нерухоме майно загальною вартістю 23901000 грн згідно Актів №1 та 2 від 03.12.2003 (том 1 а.с.44-49). Перелік майна містить лише інвентарні номери, без його ідентифікації, індивідуальних ознак, реєстрації, місцерозташування. 
Згідно наказу Державного комітету України з державного матеріального резерву від 23.04.2007 №140 Державним підприємством "Златодар" утворена комісія з припинення діяльності Дочірнього підприємства "Іваньківський цукровий завод" шляхом його перетворення в Дерлавне підприємство "Іваньківський цукровий завод" (том 1 а.с.143). Інвентаризація Дочірнього підприємства "Іваньківський цукровий завод" проведена згідно наказу від 26.04.2007 №12 (том 1 а.с.41). 
Згідно Акту приймання-передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" із сфери управління Державного агентства резерву України до сфери управління ФДМУ від 18.01.2021 (том 1 а.с.32- 33) об`єктом передачі є комплекс загальною площею 251,5 кв.м. в с.Іваньки Маньківського району, вул.Заводська, 1, на земельній ділянці 76,9716 га. Вартість основних фондів станом на 30.06.2020: первісна – 29580 тис грн, залишкова 12013 тис грн.
Відомості про нерухоме державне майно відображено в звіті за формою №2б(л) ФДМУ станом на 25.08.2023 (том 1 а.с.38-40, всього 123 позиції нерухомого майна з 6 структурних компонентів), залишковою вартістю 7798,87 тис.грн. Балансоутримувачем майна виступає ФДМУ. 
На замовлення Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" Комунальним підприємством "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими будівлями по вул. Ігоря Щербини, 79 в с. Іваньки Уманського району станом на 20.07.2021: А1 - контора АТЦ, а – прибудова, ганок, А – піднавіс гаража, Б – навіс, В – склад мастил, підВ – підвал-склад, Г – котельня, Д – вбиральня, Е – навіс для зварювання, К2 – авто гараж на 10 автомобілів, №1 – огорожа, №2 – ворота з хвірткою, №3 – огорожа, №4 – ворота, 1 – вимощення (том 1 а.с.58-66). 
На замовлення Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" Комунальним підприємством "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими будівлями по вул.Заводська, 1 в с.Іваньки Уманського району станом на 20.07.2021: А-1 – адміністративна будівля, контора заводу, ґанок, Б-3, Б-2 – головний корпус, В-3 – будівля ТЕЦ, в – прибудова, Г-1 – склад харчових продуктів, підГ – підвал складу харчових, Г1-1 цукровий склад №1 склад мішкотари, Г2-1 – цукровий склад №2, Г4-1 – склад балонів газу, Г5-1 – будівля локомобіля, Г6-1 – насінний склад бурякопункту, г – прибудова, Г7-1 – будівля матеріального складу, Ж2 – навіс, Ж1 – навіс, Г8-1 – будівля матеріальний склад, підГ8 – підвал, ґанок, Ж – навіс, Г9-1 – кладова, Г10-1 – кладова ТЕЦ, Д – вбиральня, Д1 – вбиральня, Д2 – вбиральня, Д3 – вбиральня, Д4 – вбиральня, Д5 – вбиральня, Е-1 – будівля механічна майстерня з прибудовою, е – навіс, Е1-1 – майстерня, З-3 – вапнякове відділення та газова піч, ґанок, І-1 – сировинна лабораторія, К1-1 – будівля пожежної автомашини, Л2-1 – насосна станція, Л1-1 Пд.підЛ1-1 – станція оборотньої води з підвалом, Л3-1 – будівля кислих вод, Л4-1 – насосна промводопостачання, М-1 – будівля КВП і А, м – прибудова, Н1-1 вагова будка жому з навісом, н – навіс, Н3-1 – вагова №3, н1 – навіс вагової, н2 – навіс вагової, О-1 – приміщення вантажників, ґанок, О1-1 – кладова, О2-1 – гараж ПК, П-1 – прохідна №1 ПСО, П1-1 - прохідна цукрового заводу, П2-1 – прохідна верхня, ґанок, Р-1 - будівля компресорної станції, ґанок, ґанок, ґанок, С-1 – баня сировинного відділення, Т-1 - будівля для визначення забрудненості буряка, ґанок, У-1 – будівля станції доочистки, Ф-2 – будівля їдальні, ф-1 - котельня їдальні, Цп. – цокольний поверх, ґанок, ґанок, ґанок, Ц-1 – пилорама, Ч-1 будівля газового насоса, Щ-1 – будівля подачі мазуту, Щ1-1 – будівля оператора подачі буряка, Є-1 - будівля перекачки мазуту, ґанок, Ю-1 – будівля оператора АЗС, ІІІ – підвал бурякопункту, Г3-1 – цукровий склад №3, Н-1 – будівля вагової різногрузових, Я-1 – будівля охоронника АЗС, Н4-1 – вагова №1 з навісами, Н2-1 – вагова №2 з навісами, К-1 - автогараж бурякопункту, Л-1 – насосна питної води, Х-1 – буфет – роздатка, Ж3 – навіс для зберігання балонів, №1, №17, №5 – ворота з хвірткою, №2, №3, №4, №6, №15, №18, №25, №26 – огорожа, №16, №19, №20, №21, №22, №23, №24, №27, №34, №39 – ворота, №35 – огорожа ТЕЦ, №28, №29 – канал на кагатному полі, №7 – ємність, №8 – ємність холодний дефекат, №9, №11 – димохідна труба, №31 – криниця, №32 – жомова галерея, №12, №13 – резервуар для мазуту, №33 – ємності для палива, І – вимощення, №36 – жомова яма, №37 – артсвердловина, №38 – естакада ТЕЦ, №10 – прибудова резервуара мазутного (том 1 а.с.72-139). 
Згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №83219 від 25.03.2003 власником об`єкту по вул.Заводська, 1 в с.Іваньки Маньківського (Уманського району) – К-2 автогараж, К-3 автогараж, Н-1 вагова №1, Н-2 вагова №2 – є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сев Агро" (том 1 а.с.140) – на підставі договору купівлі-продажу №6/03-01 від 06.03.2001. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №338872785 від 12.07.2023 власником комплексу нежитлових будівель, розташованих в с.Іваньки Маньківського (наразі Уманського) району по вул.Заводська, 1 - є ТОВ "Сев Агро". Реєстраційний номер майна 153826. Дата внесення запису 25.02.2003 (том 1 а.с.148-149). Майно обтяжено договором застави №616 від 03.04.2003, заборона зареєстрована 31.05.2007 приватним нотаріусом Старосвітською. О.Г. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №338873138 від 12.07.2023 власником нежитлових будівель, розташованих в с.Іваньки Маньківського (наразі Уманського) району по вул.Леніна, 70 (зараз вул.Ігоря Щербини) - є ТОВ "Сев Агро". Реєстраційний номер майна 1171672. Дата внесення запису 22.05.2003 (том 1 а.с.147). Майно обтяжено договором застави №1599 від 23.07.2003, заборона зареєстрована 31.05.2007 приватним нотаріусом Старосвітською. О.Г. 
Прокурором у справу разом з позовом подано:
примірник договору №6/03-01 від 06.03.2001 про передачу за плату Товариством з обмеженою відповідальністю "Іваньківський цукровий завод" у власність Товариства "Сев Агро" товарно-матеріальний цінностей для господарської та комерційної діяльності Покупця, згідно Специфікації, по Актах приймання-передачі (том 1 а.с.68). Місце укладання договору – с.Іваньки Маньківського району. Згідно додатку до договору, 06.04.2001 передано Покупцеві 27 позицій рухомого та нерухомого майна (том 1 а.с.69). Специфікація, акти приймання-передачі – відсутні; 
примірник договору №юр-2/188поз-2002 від 14.06.2002 про передачу в оплатну позичку з державного матеріального резерву 10000 тонн цукру – зі строком повернення до 01.01.2003, де Позикодавцем виступає Державний комітет України з державного матеріального резерву, а Позичальником виступає ВАТ "Смілянський цукровий комбінат" (том 1 а.с.55-56). Місце підписання договору не вказано; 
нотаріально посвідчений договір застави майна від 27.06.2002, де заставодавцем виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "Іваньківський цукровий завод", а заставодержателем виступає Державний комітет України з державного матеріального резерву. Договір підписаний в селищі Маньківка Черкаської області. Договір забезпечує виконання умов договору поруки від 26.06.2002 на забезпечення виконання умов договору №Юр-2/188 від 14.06.2002 (том 1 а.с.57). В заставу передано цілісний майновий комплекс згідно додатку (додаток не долучено), розташований в с. Іваньки Маньківського району по вул. Заводська, 1, вартістю 22250000 грн, та є власністю заставодавця; 
власність заставодавця на майно підтверджена Свідоцтвом на право власності №15 від 03.10.2000. В копії свідоцтва відсутній підпис та печатка органу, який його видав (том 1 а.с.67);
примірник нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.02.2003, де продавцем виступає Відкрите акціонерне товариство "Іваньківський цукровий комбінат", а покупцем виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "Сев Агро". Предметом договору є продаж нерухомого майна: нежитлові будівлі та споруди – склад цукру №3 літера "Г" площею 990 м2, гараж "К" площею 21,8 м2, водокачка питної води "Л" площею 31,8 м2, вагова "Н" площею 11,1 м2, буфет "Х" площею 40,6 м2, підвал "Ш" площею 27,4 м2, вартова будка "Я" площею 11,1 м2, жомова яма, огорода, артсвердловина питної води (додаток №1 до договору) та майно (додаток №2 до договору), що знаходиться в с.Іваньки, вул.Заводська, 1;
примірник судового рішення – ухвали Господарського суду Черкаської області від 31.05.2012 у справі №01/1370 за заявою ТОВ "Сев Агро" м. Тальне про визнання банкрутом. Судом затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано ТОВ "Сев Агро" та припинено юридичну особу у зв`язку з банкрутством. Провадження у справі припинено (том 1 а.с.144); 
примірник рішення Господарського суду Черкаської області від 28.10.2003 у справі №05/2032 про стягнення з ВАТ "Смілянський цукровий завод" на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 10000 тонн цукру (том 1 а.с.141); 
примірник договору №юр-129/2003 про уступку вимоги від 29.10.2003, підписаний у м.Києві, де Державне підприємство "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" виступає як Другий кредитор, Дочірнє підприємство "Іваньки-цукор" виступає як Новий кредитор, а Відкрите акціонерне товариства "Смілянський цукровий комбінат" виступає як Боржник у зобов`язанні перед Державним комітетом України з державного матеріального резерву за договором №Юр-2/188поз2002 (том 1 а.с.51);
примірник договору №юр-127/2003 про уступку вимоги від 29.10.2003, підписаний у м. Києві, де Державний комітет України з державного матеріального резерву виступає як Кредитор, Державне підприємство "Золотоніський комбінат хлібопродуктів" виступає як Новий кредитор, Відкрите акціонерне товариство "Смілянський цукровий комбінат" виступає як Боржник за зобов`язанням по договору №юр-2/188поз2002 від 14.06.2002 про тимчасове позичання матеріальних цінностей. До Нового кредитора перейшло право вимагати від Боржника повернення 10000 тонн цукру на суму 23901000 грн (том 1 а.с.52-53). Згідно обов`язків сторін Новий кредитор за отриману вимогу здійснює в строк до 31.12.2004 
поставку до державного резерву цукру в об`ємі 10000 тонн. Передача товару оформлюється актом приймання-передачі та зберігальним актом форми р-16 (п.2.1. договору). 
Цесія за Цивільним кодексом України визначається як передача права вимоги або іншого права від однієї особи (цедента) іншій особі (цесіонарію), найчастіше в рамках цивільних правовідносин, як-то відступлення боргу або прав на страхове відшкодування. Вона дозволяє змінити кредитора без зміни самого зобов`язання в розумінні приписів ст.512 Цивільного кодексу України. 
Законодавець визначив застереження щодо порядку заміни кредитора у зобов`язанні – ст.516 Цивільного кодексу України – якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, то новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. 
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості – стосовно укладання позивачем договору цесії.
Сам договір відступлення права вимоги не поставлений учасниками під сумнів та є чинним. Договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд вважає даний договір безстроковим. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України).
Чомусь прокурор та позивач вважають, що з урахуванням балансу цивільного права та інтересу відповідач (сільська рада) - як орган місцевого самоврядування – має відповідати за зобов`язаннями ТОВ "Сев Агро" та ДП "Іваньківський цукровий завод" щодо спору про право (власності на нерухоме майно, розташоване в межах Іваньківської ОТГ). При цьому ні прокурор, ні позивач не доводять наявності невизнання права відповідачем чи заперечень відповідача щодо приналежності державі спірного нерухомого майна за адресами: вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70 в с.Іваньки, чи втрати державним органом правовстановлюючих документів про право власності за державою на спірне майно.
Суд вважає, що сторони у справі не перебувають в договірних відносинах. 
Суд вважає, що відповідача у даній справі Іваньківську сільську раду не можна розцінювати як належного відповідача у справі в розумінні приписів ст.ст.4, 45, 48 ГПК України. Ні прокурор, ні позивач не заявили про необхідність заміни Іваньківської сільської ради на належного відповідача. 
Суд при прийнятті рішення звертає увагу, що відповідно до ст.ст.74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). 
Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
Одночасно суд вказує прокурору та позивачеві, що суд не має права ревізувати раніше прийняте рішення у справі №925/1414/23 від 14.02.2024 Господарського суду Черкаської області та переоцінювати зібрані у справі докази, на що неодноразово вказував як Верховний Суд, так і Європейський суд з прав людини. 
Суд зазначає, що Господарські суди України не встановлюють факти, що мають юридичне значення.
Враховуючи викладене, оскільки прокурором та позивачем (ФДМУ) не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які заслуговують на увагу та які свідчать про те, що відповідач (сільська рада) є належним відповідачем та заперечує вимоги прокурора та ФДМУ щодо приналежності державі в особі Фонду державного майна України спірного нерухомого майна - цілісного комплексу "Іваньківського цукрового заводу", розташованого в с.Іваньки Уманського району, вул.Заводська, 1 та вул.Ігоря Щербини, 70, тому вимоги позову є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими, а отже - задоволенню не підлягають.
В задоволенні позову належить відмовити повністю. 
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст.9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України суд має здійснити розподіл понесених сторонами судових витрат. З огляду на відмову в задоволенні позову понесені витрати покладаються повністю на прокурора та не стягуються. 
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави у особі Фонду державного майна України, м.Київ, вул.Генерала Алмазова,18/9,
за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів:
1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (м.Київ, просп.Голосіївський,50, код ЄДРПОУ 43173325);
2) Державне підприємство "Іваньківський цукровий завод" (Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Заводська,1, код ЄДРПОУ 32741501)
до Іваньківської сільської ради, Черкаська область, Уманський район, с.Іваньки, вул.Щербини Ігоря,35
про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено та підписано 08.06.2026.

Суддя Г.М.Скиба