ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11796/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:
позивача - Проскурня Т. В., 
відповідача - Прокопів Н. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОДАР ПІВІ"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (судді: Сітайло Л. Г. - головуючий, Шапран В. В., Буравльов С. І.) і рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 (суддя Трофименко Т. Ю.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОДАР ПІВІ"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення 3 425 024,44 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову
1.1. У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОДАР ПІВІ" (далі - ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (наразі і далі - АТ "Гарантований покупець") про стягнення 3 425 024,44 грн інфляційних втрат.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем зобов`язань за договором від 23.10.2013 № 9951/09 щодо повної та своєчасної оплати коштів за поставлену електричну енергію, що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/8655/24, залишеному без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування інфляційних втрат із 18.09.2024 до 20.09.2025.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ "Гарантований покупець" на користь ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" 2 800 121,08 грн інфляційних втрат та 33 601,45 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 заяву ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з АТ "Гарантований покупець" на користь ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" 32 700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.
2.3. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що судовим рішенням у справі № 910/8655/24 підтверджено суму основного боргу відповідача перед позивачем, що виникла внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань за договором від 23.10.2013 № 9951/09 щодо проведення розрахунків за поставлену електричну енергію, а також встановлено, з якого моменту розпочалося прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання.
Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у межах визначеного позивачем загального періоду прострочення, суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача 2 800 121,08 грн інфляційних втрат.
2.4. Згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у цій справі залишено без змін.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та погодився з мотивами місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 2 800 121,08 грн.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у цій справі в частині відмови в задоволенні позову ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" на суму 624 903,36 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржені судові рішення незаконними, ухваленими з порушенням положень статей 599, 612, 625 Цивільного кодексу України; на обґрунтування підстави касаційного оскарження він посилається на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, стосовно методики нарахування інфляційних витрат, та, як наслідок, стягнення судами інфляційних витрат у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.
3.2. АТ "Гарантований покупець" у відзиві на касаційну скаргу заперечило проти доводів касаційної скарги, просило відмовити у її задоволенні.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 
4.2. Як свідчать матеріали справи та це установили суди попередніх інстанцій, 23.10.2013 між Державним підприємством "Енергоринок" (далі - ДП "Енергоринок") і ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" укладено договір № 9951/09, за умовами якого позивач зобов`язується продавати, а ДП "Енергоринок" зобов`язується купувати електроенергію, вироблену позивачем та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.
30.06.2019 між ДП "Енергоринок" (ДПЕ), АТ "Гарантований покупець" (гарантований покупець) та ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" (виробник за "зеленим" тарифом) укладено додаткову угоду № 285/01 до договору, в якій сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" та замінити статті 1-10 договору статтями 1-8 у новій редакції.
В подальшому між сторонами укладено ще низку додаткових угод до договору.
Відповідно до пункту 1.1 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, за цим договором виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок № 641).
Згідно з пунктом 2.1 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, сторони визнають свої зобов`язання, згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", Порядком № 641, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.
У пункті 2.2 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, встановлено, що купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється за умови членства виробника за "зеленим" тарифом в балансуючій групі виробників за "зеленим" тарифом.
За умовами пункту 2.3 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.
У пунктах 2.4, 2.5 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, погоджено, що виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку № 641, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені НКРЕКП, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.
Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку № 641 (пункт 3.1 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019).
Згідно з пунктами 3.2, 3.3 договору, в редакції додаткової угоди від 30.06.2019, розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку № 641.
У пункті 4.5 договору встановлено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену в позивача електричну енергію.
Додатковою угодою від 31.03.2020 № 988/01/20 до договору сторони виклали статті 1-7 цього правочину в новій редакції.
За умовами пункту 1.1 договору, в редакції додаткової угоди від 31.03.2020, за цим договором продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату, відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку № 641, або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядок № 2804).
Крім того, 26.02.2021 між сторонами у справі укладено додаткову угоду № 848/01/21 до договору, в якій сторони дійшли згоди доповнити договір певними пунками та викласти його окремі умови в новій редакції.
Відповідно до пункту 1.2 договору, в редакції додаткової угоди від 26.02.2021, за цим договором гарантований покупець зобов`язується надавати, а продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку № 641 або Порядку № 2804.
Згідно з пунктом 3.3 договору, в редакції додаткової угоди від 26.02.2021, оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються, згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку № 2804.
Оскільки відповідач зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленої у жовтні 2021 року та у період із 01.02.2022 до 01.10.2023 електричної енергії виконав неналежним чином, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за спірним договором.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 (з урахуванням ухвали суду від 10.12.2024 про виправлення описки), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/8655/24, позов ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення 2 236 437,13 грн боргу. Стягнуто з АТ "Гарантований покупець" на користь ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" 30 346 243,67 грн боргу, 4 099 426,85 грн інфляційних втрат, 1 633 363,23 грн - 3 % річних, а також 432 948,40 грн судового збору. Ухвалено здійснювати нарахування 3 % річних на суму боргу 30 346 243,67 грн, починаючи із 18.09.2024 до моменту виконання судового рішення, в частині погашення суми основного боргу.
Попередні судові інстанції у справі, в якій подано касаційну скаргу, установили, що після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/8655/24 відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, що підтверджується наданими позивачем платіжними інструкціям на загальну суму 3 532 332,49 грн, а саме від 14.11.2024 № 419 760 на суму 155 466,65 грн, від 26.12.2024 № 436 106 на суму 524 906,55 грн, від 26.12.2024 № 435 289 на суму 22 286,26 грн, від 31.12.2024 № 440 475 на суму 603 548,36 грн, від 31.12.2024 № 437 947 на суму 17 176,72 грн, від 31.01.2025 № 446 033 на суму 122 008,76 грн, від 31.01.2025 № 446 892 на суму 985 916,40 грн, від 31.01.2025 № 449 426 на суму 392 371,31 грн, від 31.01.2025 № 448 579 на суму 224 125,37 грн, від 20.02.2025 № 152 700 на суму 484 526,11 грн і від 18.06.2025 № 908 000 на суму 27 246 859,58 грн. Водночас до останньої платіжної інструкції включено як суму боргу, так і суму стягнутого за рішенням суду у справі № 910/8655/24 судового збору.
4.3. Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилався на прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань, оскільки погашення відповідачем заборгованості за договором у повному обсязі здійснено після 18.09.2024 (дати, з якої почалось нарахування компенсаційних втрат за рішенням суду), з огляду на що просив стягнути з відповідача 3 425 024,44 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за період із 18.09.2024 до 20.09.2025.
4.4. Суди попередніх інстанцій частково задовольнили вимоги заявленого позову, стягнувши з відповідача на користь позивача 2 800 1221,08 грн інфляційних втрат та відмовивши у решті позову.
4.5. Як свідчить зміст касаційної скарги, скаржник не погоджується з судовими рішеннями у справі в частині відмови у позові про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 624 903,36 грн, тобто зі здійсненим судами обох інстанцій перерахунком заявленої до стягнення суми.
4.6. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, попередні судові інстанції виходили, зокрема із того, що частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
4.7. Як з`ясовано господарськими судами попередніх інстанцій, у справі № 910/8655/24 суди встановили, що у рамках виконання договору мало місце постачання позивачем електричної енергії відповідачу протягом жовтня 2021 року, лютого-грудня 2022 року, лютого-жовтня 2023 року, що супроводжувалося підписанням щомісячних актів купівлі-продажу електроенергії на загальну суму 30 346 243,67 грн. 
Станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у справі № 910/8655/24 за відповідачем обліковувався несплаченим борг у розмірі 30 346 243,67 грн і доказів його оплати станом на момент вирішення спору судом першої інстанції відповідачем не надано, у зв`язку з чим за рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 (з урахуванням ухвал суду від 10.12.2024 і від 11.09.2025 про виправлення описки), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/8655/24, з АТ "Гарантований покупець" стягнуто на користь ТОВ "ТЕПЛОДАР ПІВІ" 30 346 243,67 грн боргу, а також 4 099 426,85 грн інфляційних втрат, 1 633 363,23 грн - 3 % річних. Крім того, ухвалено здійснювати нарахування 3 % річних на суму боргу 30 346 243,67 грн, починаючи з 18.09.2024 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу.
Отже, судовим рішенням у справі № 910/8655/24, як установили суди у цій справі, що розглядається, підтверджено суму основного боргу відповідача перед позивачем, що виникла з договірного зобов`язання, а також встановлено з якого моменту розпочалося прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання. Обставини, які встановлено у судовому рішенні у справі № 910/8655/24, яке набрало законної сили, повторного доведення не потребують.
4.8. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
4.9. Перевіряючи здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції встановив, що позивачем враховано суми часткових оплат заборгованості та нарахування інфляційних втрат здійснювалось на прострочені суми боргу, збільшені на індекс інфляції за попередній місяць прострочення, що відповідає висновкам, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 (на неврахуванні висновків якої посилається скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України). 
Водночас місцевий господарський суд встановив, що позивачем неправильно визначено суму інфляційних втрат за період прострочення 18.09.2024- 13.11.2024, а саме не враховано сталої практики Верховного Суду щодо методики нарахування інфляційних втрат. При цьому суд урахував правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, яка висновувала, що сума боргу, внесена за період із 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
У свою чергу, переглядаючи справу в апеляційному порядку відповідно до положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції теж перевірив розрахунок позивача та погодився з висновком місцевого господарського суду, що з відповідача у наведеному випадку підлягають стягненню інфляційні втрати саме у розмірі 2 800 121,08 грн.
Відповідно до приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
За обставинами справи, що розглядається, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, що стало підставою для стягнення позивачем в судовому порядку інфляційних втрат. Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, наданий позивачем, надавши оцінку запереченням відповідача проти обґрунтованості такого розрахунку, тобто виконавши свій процесуальний обов`язок, а також урахувавши судову практику суду касаційної інстанції щодо методики обрахунку інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для часткового стягнення інфляційних втрат через допущені позивачем помилки у розрахунку таких нарахувань. 
Таким чином, попередні судові інстанції під час вирішення спору у справі перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, дослідили та оцінили докази, покладені в його основу, та у судових рішеннях навели мотиви часткового його прийняття та обґрунтували відхилення його у решті.
4.10. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.11. Як уже зазначалося, на обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник посилався на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України і з цієї підстави було відкрито касаційне провадження.
Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних у справі рішення і постанови в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
4.12. Верховний Суд, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
4.13. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 стосовно методики розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, адже зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі, в якій подано касаційну скаргу, переконливо свідчить про те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків, наведених у вказаній постанові. Суди не погодилися з розрахунком інфляційних збитків, які були надані позивачем до позовної заяви на суму заявлену до стягнення та здійснили власний розрахунок таких нарахувань; їх висновки про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача інфляційних втрат зроблені за наслідками з`ясування фактичних обставин справи та дослідження і оцінки наявних у ній доказів та ґрунтуються на перевіреному обома судовими інстанціями розрахунку позивача та оцінці заперечень проти нього відповідача. Висновки, вміщені в постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, щодо методики обрахунку інфляційних втрат були враховані господарськими судами попередніх інстанцій під час вирішення спору у цій справі, що розглядається, та перевірці розрахунку спірної суми на відповідність їх вимогам закону.
Звідси здійснене господарськими судами попередніх інстанцій правозастосування та їх висновки, покладені в основу судового рішення у цій справі, не суперечать правовим висновкам суду касаційної інстанції у вказаній у касаційній скарзі справі.
Стосовно незгоди скаржника із тим, що судами, на його думку, було помилково враховано нерелевантні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, колегія суддів зазначає, що такі доводи не охоплюються підставою касаційного оскарження, визначеною у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тому відхиляються Судом за необґрунтованістю.
4.14. Таким чином, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
5. Висновки Верховного Суду 
5.1. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.3. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.4. Наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень. 
5.5. З огляду на викладене та з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, покладених в основу судових рішень про часткове задоволення позову, а тому касаційну скаргу скаржника слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОДАР ПІВІ" залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 і рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 у справі № 910/11796/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак