Справа № 674/1831/25 
Провадження № 2-о/674/6/26 

ОКРЕМА ДУМКА
судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Барателі Д.Т.

05 травня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Барателі Д.Т., присяжних Грідіної А.А. та Чекман М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 674/1831/25 за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання особи недієздатною.
За наслідками розгляду справи 05 травня 2026 року судом ухвалено рішення про задоволення заяви: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над недієздатною.
Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2026 року.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів; суддя, не згодний із рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
Стосовно рішення суду від 05 травня 2026 року у мене виникли сумніви щодо обох питань: як у доцільності визнання ОСОБА_2 недієздатною, так і в обґрунтованості призначення ОСОБА_1 опікуном.
Щодо першого питання, сумніви пов`язані з тим, що КНП ДМР "Дунаєвецька багатопрофільна лікарня" повідомила суд, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, а медична документація, що підтверджує наявність у неї стійкого психічного розладу в медичному закладі відсутня; будучи присутньою у всіх судових засіданнях щодо визнання її недієздатною, ОСОБА_2 , перебуваючи в інвалідному візку жодного разу не виявляла якихось реакцій та не проявляла цікавості до перебігу судових засідань, за винятком єдиного епізоду - щоб повідомити суду про своє бажання стосовно того, щоб саме ОСОБА_1 виконував обов`язки опікуна щодо неї, що саме по собі для мене здалось досить дивним та дещо суперечить висновку суду про неможливість ОСОБА_2 розуміти значення своїх дій, а тим більше керувати ними. Проте мені невідомо наскільки довготривалими можуть бути такі спалахи свідомості ОСОБА_2 , а тому, за відсутності іншої інформації, наполягання як заявника з його представником, так і адвоката особи, щодо якої розглядається питання про недієздатність, таких сумнівів недостатньо для того, щоб спростувати висновок судово-психіатричного експерта № 64 від 28 січня 2026 року, тому в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною, я погоджуюсь із висновком більшості суду.
Натомість у частині призначення ОСОБА_1 опікуном я не погоджуюсь, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 ст. 63 ЦК України передбачено, що опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними та можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Під час провадження у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради займав прямо протилежні позиції щодо кандидатури ОСОБА_1 як потенційного опікуна.
Рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради від 27 листопада 2025 року № 346 затверджено висновок про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над матір`ю ОСОБА_2 . Натомість рішенням того ж органу від 28 квітня 2026 року № 107 затверджено протилежний висновок - про доцільність такого призначення, враховуючи який 01 травня 2026 року до суду було направлено відповідне подання від 29 квітня 2026 року № 02-05-12/1061.
Вважаю, що кардинальна зміна позиції органу опіки, виражена у двох офіційних рішеннях виконавчого комітету, прийнятих у межах одного провадження, є проявом непослідовності та внутрішньої суперечливості висновків цього органу.
Суттєве значення у цьому контексті має і наданий суду представником заявника – адвокатом Баблонюк О.В. висновок оцінки потреб особи ОСОБА_2 від 21 квітня 2026 року, складений та підписаний в.о. директора Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг" Дунаєвецької міської ради Кривоносюк Н.В. Із документа вбачається, що у переліку необхідних ОСОБА_2 соціальних послуг відмічено виключно позицію "консультування". Водночас не відмічено жодної з послуг, що стосуються догляду, проживання, соціального супроводу, реабілітації тощо. У розділі "Інші дії" цього ж висновку відмічено позицію про направлення особи до іншого суб`єкта надання соціальних послуг - Органу опіки та піклування Дунаєвецької міської ради.
Таким чином, за результатами фахової оцінки потреб особи у квітні 2026 року встановлено, що ОСОБА_2 не потребувала жодного виду побутового або медичного догляду, реабілітації, стаціонарного чи денного перебування або соціального супроводу. Єдиний відмічений вид соціальної послуги "консультування" є найменш інтенсивним видом втручання. Зазначений документ суперечить твердженню заяви про те, що заявник є єдиною особою, здатною забезпечити матері постійний сторонній догляд.
Із матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2025 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . Заінтересована особа ОСОБА_3 (донька ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_1 ) в судовому засіданні підтвердила факт існування заповіту та зазначила про тривалий майновий та особистісний конфлікт між нею та матір`ю і братом.
Незважаючи на положення п. 13. ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", які надають особі право на відстрочку у зв`язку із наявністю одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи виключно за відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, ОСОБА_1 користується правом на відстрочку саме за цим положенням закону, що підтверджується військово-обліковим документом із електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Резерв+".
Я не вважаю щирими пояснення ОСОБА_3 щодо її стосунків із матір`ю чи братом, з огляду на її поведінку протягом усього судового розгляду. Її покази не були підтверджені жодними доказами, а в останнє судове засідання вона з`явилась уперше і, фактично, виключно для того, щоб повідомити суду про неприязні стосунки з братом та матір`ю. Залишається незрозумілим також чому фельдшер села Зеленче, Кам`янець-Подільського району ОСОБА_3 (висновок органу опіки та піклування від 27 листопада 2025 року), де фактично також проживає ОСОБА_2 за своїм станом здоров`я, згідно з висновком органу опіки та піклування від 28 квітня 2026 року, не може надавати послуги стороннього догляду своїй матері, однак може надавати фельдшерські послуги мешканцям с. Зеленче. Така поведінка заінтересованої особи у сукупності із іншими, наведеними вище обставинами, не може слугувати належним та достовірним джерелом відомостей про реальний стан відносин у сім`ї. 
Окрім того, у конкретних обставинах цієї справи заповіт повинен оцінюватися у сукупності з іншими встановленими обставинами. Опікун після призначення отримує широкий обсяг повноважень щодо представництва майнових інтересів недієздатної особи: вчинення правочинів в її інтересах, управління майном, захист майнових прав тощо. В умовах існуючого заповіту на користь заявника виконання ним функцій опікуна може породжувати об`єктивний конфлікт між його особистими майновими інтересами та інтересами підопічної, що суперечить самій меті інституту опіки - забезпеченню прав і законних інтересів особи, визнаної недієздатною (ст. 55 ЦК України).
Показовою є й та обставина, що орган опіки та піклування жодного разу не забезпечив явки свого представника до суду, тоді як його позиція щодо доцільності призначення молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 опікуном несподівано кардинально змінилась після того, як представник заявника ОСОБА_4 у ході судового провадження допустила висловлювання на адресу посадових осіб органу опіки та піклування, у яких містились звинувачення у вчиненні корупційних діянь та попередження про можливе притягнення їх до відповідальності. Такі обставини зміни позиції органу опіки не можуть свідчити про незалежність та об`єктивність його оцінки і викликають обґрунтовані сумніви щодо достовірності підстав, якими обґрунтовано підсумкове подання.
Таким чином, прийняття рішення про призначення конкретного опікуна в умовах непевності щодо фактичних обставин проживання та характеру стосунків у цій сім`ї, непослідовної позиції органу опіки, сумнівної достовірності пояснень заінтересованої особи, відсутності чітких фахово підтверджених даних про потребу підопічної у постійному догляді, є, на мою думку, передчасним. 
За таких обставин вважаю, що у суду були відсутні достатні підстави для задоволення заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном. У задоволенні цієї вимоги слід було відмовити та тимчасово, до вирішення питання про призначення опікуна в установленому законом порядку, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради, що одночасно надало б можливість уповноваженим особам органу здійснити належне вивчення умов проживання, фактичного стану стосунків та виконання обов`язків щодо догляду за ОСОБА_2 , у сім`ї та в подальшому подати до суду належно вмотивоване подання.

Текст окремої думки виготовлено 11 травня 2026 року.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ