ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1597/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості у загальному розмірі 116 161 854,14 грн.

Представники:
Від позивача: Овчарук О.О., довіреність № 14-326 від 30.12.2025, адвокат
Від відповідача: Костікова Є.В., довіреність №1 від 31.12.2025, адвокат

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - відповідач) заборгованість за договором постачання природного газу № 20/21-5135-КП-5 від 24.09.2020 у загальному розмірі 116 161 854,14 грн.
Ухвалою суду від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 13.04.2026.
13.04.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла відзив на позов, в якому він просить відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних у межах сум, зазначених у протоколах.
Також відповідач зазначив, що позивачем, знаючи про сплив строків позовної давності не подано до суду, як це передбачено процесуальним законодавством разом із першою заявою по суті (для позивача – це позовна заява) заяви (клопотання) про поновлення процесуальних строків, тому позивач позбувся права на подання клопотання про поновлення строків.
Також відповідач просив, для встановлення істини під час розгляду справи, та задля об`єктивності процесу до розгляду справи слід залучити третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на боці відповідача, а саме: 
- Кабінет Міністрів України, як орган, що відповідає за розробку та виконання державних програм, зокрема щодо виділення субвенцій на покриття різниці в тарифах (згідно із Законом № 2479-IX); 
- Міністерство фінансів України, як орган, що безпосередньо здійснює фінансування видатків з державного бюджету; 
- Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінвідновлення), як орган, що веде Реєстр підприємств за Законом №1730 та координує процес врегулювання заборгованості; 
- Дніпропетровську обласну військову адміністрацію, як орган, чия територіальна комісія видала протоколи, які підтверджують факт наявності боргу держави перед КПТМ “Криворіжтепломережа”.
13.04.2026 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 27.04.2026.
14.04.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив.
15.04.2026 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення по справі.
23.04.2026 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про долучення доказів, а саме копій протоколів засідань територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Також 23.04.2026 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення по справі.
27.04.2026 в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечив.
Ухвалою від 27.04.2026 в задоволенні клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про залучення про залучення в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на боці відповідача, а саме: Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України; Дніпропетровської обласної військової адміністрації відмовлено.
Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 18.05.2026.
18.05.2026 в судовому засіданні розгляд справи по суті не розпочато та оголошено перерву до 08.06.2026, про що зазначено в протоколі судового засідання.
18.05.2026, після судового засідання відповідач через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову на загальну суму 116 161 854,14 грн. та про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору.
08.06.2026 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.
Позивач підтримав свою правову позицію.
Відповідач підтримав заяву про визнання позову та повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору.
Позивач заявив клопотання про покладення на відповідача судового збору в повному обсязі, оскільки заяву відповідач подав після закриття підготовчого провадження.
Відповідач заперечив проти покладення на нього судового збору в повному обсязі.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі. 
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
08.06.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГПК України, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позивач зазначає, що між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» 24.09.2020 року було укладено договір 20/21-5135-КП-5 постачання природного газу.
На виконання умов зазначеного договору, позивач у період жовтень 2020 – квітень 2021 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 62 941 989,85 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.
Заборгованість за поставлений природний газ відповідач не сплатив, у зв`язку з чим позивач нарахував три проценти річних в розмірі 9 425 522,08 грн; інфляційні втрати в розмірі 43 794 342,21 грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечив, зазначив, що позивачем, знаючи про сплив строків позовної давності, не подано до суду, як це передбачено процесуальним законодавством разом із першою заявою по суті (для позивача – це позовна заява) заяви (клопотання) про поновлення процесуальних строків, тому позивач позбувся права на подання клопотання про поновлення строків. Отже строки позовної давності мають бути застосовані судом.
Крім того, відповідач вказує, що 14.07.2021 року був прийнятий Закон України №1639 "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газ", який набув чинності 29.08.2021 року. Зазначеним законом були внесені зміни до Закону №1730 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1639 та Закон №1730). ПТМ "Криворіжтепломережа" внесено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на сайті Мінінфраструктури.
На підприємстві відповідача існує підтвердження суми заборгованості держави перед КПТМ «Криворіжтепломережа» у розмірі 1 160 648 187, 39 грн., яку держава, як кредитор заборгувала підприємству відповідача. Відповідач стверджує, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не платило за газ не тому, що не хотіло, а тому, що держава (Кредитор у широкому сенсі) не виконала свій обов`язок з виплати компенсації.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.
Позивач вказує, що відповідач заперечує проти позову, але жодним чином не спростовує обставин та правової позиції позивача, викладених за змістом позовної заяви, і доведених позивачем належними та допустимими доказами.
Позивач наполягає, що відзив на позовну заяву не містить належних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а також мотивів їх визнання або відхилення.
Щодо строку позовної давності, позивач зазначив, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Разом із цим, позивач вказує, що пунктом 9.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.
Таким чином, позивач стверджує, що ним не пропущено строк позовної давності.
Щодо твердження відповідача про те, що його внесено в реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості позивач зазначив, що наказом Мінрозвитку від 02.04.2026 № 711 Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» виключено з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
У зв`язку з цим,позивач наполягає, що викладене виключає застосування до спірних правовідносин норм Закону України № 2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», Закону України №1730 «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.
Відповідач наполягає, що спірні правовідносини виникли по договору № 20/21-5135-КП-5 від 24.09.2020р. Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» було включено до реєстру в 2017 році та перебувало там до 02.04.2026 року. Тому нарахування по спірному договору інфляційних втрат та 3%річних припадають на період знаходження підприємства відповідача в Реєстрі, а отже й під юридичний вплив відповідного законодавства щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих підприємств, в тому числі норм Закону України № 2479-ІХ.
18.05.2026 відповідачем подано заяву, в якій він позовні вимоги визнав в розмірі 116 161 854,14 грн.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт поставки природного газу; строк оплати; наявність оплати; наявність прострочення оплати; правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі – Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі – Відповідач, Споживач) 24.09.2020 року було укладено договір 20/21-5135-КП-5 постачання природного газу (далі – Договір).
За умовами пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у жовтні 2020 – квітні 2021 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 8 246,0 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (далі – розрахункові періоди) (п. 2.1 договору).
Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які зазначені в пункті 2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених п.1.2. цього договору. Споживач самостійно визначає обсяги, зазначені уп. 2.1. цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення. (п. 2.2 договору).
Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору – газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач своєчасно надати постачальнику два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди.
Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором. (п. 2.4, 2.5 договору).
Постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 власного видобутку (видобутий на території України) та/або імпортований газ, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в момент передачі природного газу. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8 договору).
Ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.
Додатковою угодою №1 від 26.10.2020 сторони доповнили з 01.10.2020 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.10.2020 по 31.10.2020 (включно) за цим договором складає 5 374,100 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 6 448,920 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.10.2020 по 31.10.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -5 498,26 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 6 597,91 грн.».
Додатковою угодою №2 від 23.11.2020 сторони доповнили з 01.11.2020 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.11.2020 по 30.11.2020 (включно) за цим договором складає 5 375,370 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 6 450,444 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.11.2020 по 30.11.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -5 499,53 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 6 599,44 грн.».
Додатковою угодою №3 від 22.12.2020 сторони доповнили з 01.12.2020 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.12.2020 по 31.12.2020 (включно) за цим договором складає 6 103,100 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 7 323,720 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.12.2020 по 31.12.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -6 227,26 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 7 472,71 грн.».
Додатковою угодою №4 від 29.01.2021 сторони доповнили з 01.01.2021 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.01.2021 по 31.01.2021 (включно) за цим договором складає 7 331,45 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 8 797,74 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.01.2021 по 31.01.2021 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -7 455,61 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 8 946,73 грн.».
Додатковою угодою №5 від 26.02.2021 сторони доповнили з 01.02.2021 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.02.2021 по 28.02.2021 (включно) за цим договором складає 6 841,15 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 8 209,38 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.02.2021 по 28.02.2021 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -6 965,31 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 8 358,37 грн.».
Додатковою угодою №6 від 26.03.2021 сторони доповнили з 01.03.2021 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.03.2021 за цим договором складає 6279,77 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 7535,724 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.03.2021 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -6 403,93 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 7684,72 грн.».
Додатковою угодою №7 від 28.04.2021 сторони доповнили з 01.04.2021 п. 4.2. договору абзацами у наступній редакції:
«Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.04.2021 по 30.04.2021 (включно) за цим договором складає 6522,860 грн., крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 7827,432 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 №3013 – 124,16 грн. за 1000 куб.м. на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, усього разом з ПДВ – 148,99грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01.04.2021 по 30.04.2021 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування -6 647,02 грн. за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ-20%, усього разом з ПДВ – 7 976,42 грн.».
Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг на його транспортування (п. 4.3 договору).
За умовами пункту 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.7.1 договору).
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Цей договір може бути підписаний також ЕЦП уповноважених представників сторін з урахуванням вимог чинного законодавства. (п. 11.1. договору).
В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.
На виконання умов договору, позивач у період з жовтня 2020 року до квітня 2021 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 62 941 989,85 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу:
від 31.10.2020 за жовтень 2020 року, обсяг 4,69852тис.куб.м. на суму 31 000,43грн;
від 30.11.2020 за листопад 2020 року, обсяг 1 045,40609тис.куб.м. на суму 6 899 090,58грн;
від 31.12.2020 за грудень 2020 року, обсяг 1 704,02тис.куб.м. на суму 12 733 674,76грн;
від 31.01.2021 за січень 2021 року, обсяг 1 861,27909тис.куб.м. на суму 16 652 365,19грн;
від 28.02.2021 за лютий 2021 року, обсяг 1 826,94005тис.куб.м. на суму 15 270 244,56грн;
від 31.03.2021 за березень 2021 року, обсяг 1 134,64542тис.куб.м. на суму 8 719 427,82грн;
від 30.04.2021 за квітень 2021 року, обсяг 330,49729тис.куб.м. на суму 2 636 186,51грн. (а.с. 23-26);
Акти приймання-передачі природного газу містять посилання на договір №20/21-5135-КП-5 від 24.09.2020 підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.
Відповідач вартість поставленого природного газу в розмірі 62 941 989,85 грн. не сплатив, в заяві від 18.05.2026 позов визнав у повному обсязі. 
Вказане стало причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, що діяв в період спірних правовідносин, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.
Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Доказів сплати вартості поставленого природного газу матеріали справи не містять, крім того, відповідач позов визнав у повному обсязі.
Враховуючи викладене, обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 62 941 989,85 грн. підтверджені матеріалами справи, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в цій частині.

Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок 3% річних за загальний період прострочення оплати з 26.11.2020 по 28.02.2026, розмір яких склав суму 9 425 522,08 грн.
Відповідач позов в цій частині визнав.
Суд перевірив розрахунок, помилок не виявив, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд враховує таке.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за загальний період прострочення оплати грудня 2020 по лютий 2026, розмір яких склав суму 43 794 342,21 грн.
Відповідач позов в цій частині визнав у повному обсязі.
Суд перевірив розрахунок, помилок не виявив, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в розмірі 43 794 342,21 грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 62 941 989,85 грн, 3% річних у розмірі 9 425 522,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 43 794 342,21 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
Позивач заявив клопотання про покладення на відповідача судового збору в повному обсязі, оскільки заяву відповідач подав після закриття підготовчого провадження.
Відповідач заперечив проти покладення на нього судового збору в повному обсязі, просив повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору.
Стаття 130 Господарського процесуального кодексу України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини першої названої статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, частина перша статті 130 ГПК України встановлює спеціальні правили, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються із частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір", де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення належать, зокрема питання розподілу судових витрат.
Системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.
При цьому, як відзначив Верховний Суд у постанові від 30.01.2025 у справі № 910/1157/24, з аналізу цих норм убачається, що відсутня умова повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, саме за заявою чи клопотанням учасника справи: як-то позивача чи відповідача.
Частина перша статті 130 цього Кодексу передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки 18.05.2026 в судовому засіданні розгляд справи по суті не розпочато, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги в повному обсязі, позивачу відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір у сумі 465 920,00грн, про що суд зазначає в судовому рішенні.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 465 920,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 116 161 854,14 грн. задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пров. Цісик Квітки, будинок 9, код ЄДРПОУ 03342184) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) основний борг у розмірі 62 941 989,85 грн; три проценти річних у розмірі 9 425 522,08 грн; інфляційні втрати в розмірі 43 794 342,21 грн., судовий збір у розмірі 465 920,00 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 465 920,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 0000059180 від 25.03.2026 на суму 931 840,00 грн, про що постановити ухвалу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено та підписано - 17.06.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко