ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/986/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі №340/986/26
за позовом ОСОБА_1 
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.01.2026 р. у виконавчому провадженні про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом від 19.12.2025 р. №3404756/25, у виконавчому провадженні №79886698.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець, приймаючи постанову про зупинення виконавчих дій, не дослідив всіх обставин справи, не вчинив у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання рішення суду, чим порушив його право на судовий захист, а також принцип обов`язковості судового рішення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Красної А.О. від 21.01.2026 про зупинення виконавчих дій у провадженні №79886698 (виконавчий лист №340/4756/25).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги посилається на п. 10-2 Розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження», стверджуючи, що виконання рішень проти військових частин (крім грошових стягнень) має бути зупинено на час воєнного стану. Також зазначає, що винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій не може розглядатися як обмеження чи невиконання рішення суду, а є фактично відкладенням виконання рішення суду на період дії воєнного стану в Україні. А тому, на думку скаржника, винесена державним виконавцем постанова відповідно до діючих норм Закону України «Про виконавче провадження», не може розцінюватися як протиправна.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їм належну правову оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 у справі №340/4756/25 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі постанови ВЛК, оформленою Свідоцтвом про хворобу №55 від 28.04.2023; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
19.12.2025 Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №340/4756/25.
26.12.2025 ОСОБА_1 подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 р. по справі №340/4756/25.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Красної Ангеліни Олександрівни від 29.12.2025 р. відкрито виконавче провадження №79886698 з примусового виконання виконавчого листа №340/4756/25, виданого 19.12.2025 Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову служу» та прийняти відповідне рішення. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Красної Ангеліни Олександрівни від 21.01.2026 р. на підставі абз.12 п.102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №340/4756/25, виданого 19.12.2025 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом. 
Позивач, вважаючи постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.01.2026 протиправною, звернувся із позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невчинення державним виконавцем у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» задля примусового виконання рішення суду, порушує право особи на судовий захист, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судового рішення. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на звільнення з військової служби не підлягає обмеженню в умовах воєнного стану, як і право на виконання судового рішення, а тому невиконання ухваленого в даному випадку на користь позивача судового рішення фактично нівелює гарантії судового захисту для позивача.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Умови і порядок виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб) та інших виконавчих документів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини 1 статті 13 Закону України №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Абзацами 22, 23 пункту 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404 визначено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, за виконавчим листом №340/4756/25, виданим 19.12.2025 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом, виконання якого здійснюється у виконавчому провадженні №79886698, боржник був зобов`язаний розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення.
26.12.2025 ОСОБА_1 було подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 по справі №340/4756/25.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Красної Ангеліни Олександрівни від 29.12.2025 було відкрито виконавче провадження №79886698 з примусового виконання виконавчого листа №340/4756/25, виданого 19.12.2025 Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову служу» та прийняти відповідне рішення. 
Посилаючись на положення пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII, враховуючи, що боржником у виконавчому провадженні №79886698, з виконання виконавчого листа №340/4756/25, виданого 19.12.2025 Кіровоградським окружним адміністративним судом, є Військова частина НОМЕР_1 , державний виконавець прийняв постанову від 21.01.2026 року про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання вказаного виконавчого листа, виданого 19.12.2025 Кіровоградським окружним адміністративним судом, - на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
Колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 1291 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно з статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні і необхідні з метою організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.
Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.
Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) ("Шмалько проти України", заява N 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії", заява N 589498/00, пункт 34).
У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява N 22774/93, пункт 74).
Таким чином, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Вказана норма знайшла своє відображенні і в ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно якої у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів.
Таким чином, Конституцією України гарантовано, що в умовах воєнного стану не може бути обмежено право особи на судовий захист, який включає в себе і право на виконання судового рішення.
Як вже зазначалось вище, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
В свою чергу, невчинення державним виконавцем у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання рішення суду, порушує, перш за все, право особи на судовий захист, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судового рішення.
За обставин даної справи, судове рішення, ухвалене на користь позивача, та з приводу виконання якого виник даний спір, стосується зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 01.05.2025 про звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення.
Суд зауважує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який триває і на даний час.
Преамбулою Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом – Закон №2232) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Підстави звільнення з військової служби визначені у статті 26 Закону №2232.
При цьому, підпунктом «б» пункт 3 частини 5 статті 26 Закону №2232 визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Суд вважає, що норми пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону мають на меті збереження боєздатності ЗСУ та недопущення стягнення матеріальних/фінансових ресурсів, проте вони не можуть бути підставою для безстрокового ігнорування судових рішень немайнового характеру, що стосуються фундаментальних прав людини.
Відтак, зважаючи на те, що на даний час в Україні діє особливий період (діє режим воєнного стану та оголошена мобілізація) вирішення питання про звільнення з військової служби за станом здоров`я, про що йдеться в рішенні суду у відповідній справі, на переконання суду апеляційної інстанції, є актуальним саме на час дії такого періоду, та після його закінчення втрачає актуальність.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності, в тому числі військової частини, не підлягає обмеженню в умовах воєнного стану, як і право на виконання судового рішення, оскільки гарантується Конституцією України, а тому невиконання ухваленого в даному випадку на користь позивача судового рішення фактично нівелює гарантії судового захисту для позивача.
З урахуванням гарантованого Конституцією України, навіть в умовах воєнного стану, права на судовий захист, складовою частиною якого є право на виконання судового рішення, а також, зважаючи на предмет спору у справі, за наслідком вирішення якого Кіровоградським окружним адміністративним судом постановлено судове рішення на користь позивача, яке підлягає безумовному виконанню, та яке стосується правовідносин, які виникли у зв`язку з дією в Україні особливого періоду режиму воєнного стану та підлягають врегулюванню саме у цей період, колегія суддів приходить до висновку, що положення пункту 102 Закону України «Про виконавче провадження» в частині зупинення у період дії воєнного стану в Україні вчинення виконавчих дій, не підлягають застосуванню під час виконання виконавчого провадження ВП №79886698, оскільки суперечать нормам Конституції України та порушують право позивача на судовий захист та виконання судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції при вирішенні спору правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам ст. 242 КАС України, тому відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі №340/986/26 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі №340/986/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова