ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 333/4117/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року (суддя Холод Р.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, старшого СДОП ДОП Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Яковенка Максима Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2024 старшим СДОП ДОП ЗРУП Яковенком М.В. було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення ГВБ №556672, відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу. На його адресу вказана постанова не направлялася та ним не отримувалася, про її існування він дізнався лише 11.04.2025 після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою. Позивач вважає постанову незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, так як вона була складена за його відсутністю. Крім того, ним не вчинялися дії, які б можно було кваліфікувати за ст. 183 КУпАП, що виключає можливість застосування до нього заходів адміністративного впливу.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Постанову ГБВ №556672 від 19.10.2024, винесену старшим ДОП СДОП ЗРУП капітаном поліції Яковенком М.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що спірна постанова є правомірною, оскільки саме через не підтвердження факту направлення вогнепальної зброї поліцейським Власенко О.В. в бік ОСОБА_1 інспектором ДОП СДОП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції Яковенко Максимом Валерійовичем за результатами опрацювання матеріалів встановлено, що відсутні підстави для виклику поліції. Жодних підтверджувальних документів або фактів тощо, які б підтверджували або свідчили про те, що відносно позивача вчинялись протиправні дії виявлено не було. Внаслідок чого, на заявника було складено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, оскільки, позивач здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: повідомив, що «працівник поліції направив на нього зброю, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де вони мешкають разом, факту наявності вогнепальної зброї у поліцейського не підтверджено.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.10.2024 ОСОБА_1 звернувся на лінію « 102» із повідомленням про те, що за місцем мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , його побив працівник поліції Власенко О.В., який проживає разом із ним. Наразі останній відсутній удома, оскільки поїхав на роботу. Вказане повідомлення зареєстровано в ЄО за №28701.
Того ж дня, на лінію « 102» від працівника закладу охорони здоров`я надійшло повідомлення про те, що до них був доставлений ОСОБА_1 із закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, закритим переломом лівої гомілки, забоєм правого передпліччя та у стані алкогольного сп`яніння. Останній повідомив, що зазначені тілесні ушкодження були спричинені співробітниками поліції за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане повідомлення зареєстровано в ЄО за №28704.
17.10.2024 старший дізнавач СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Сєрбай Ю.В. отримав пояснення від ОСОБА_2 , відповідно до яких, остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 близько року зі своїм чоловіком. У квартирі АДРЕСА_3 зазначеного будинку мешкають двоє чоловіків віком приблизно 30-35 років. Впродовж двох місяців у вечірній час між ними виникають конфлікти, вони поводять себе гучно.
Також старший дізнавач ОСОБА_3 отримав пояснення від ОСОБА_4 , який повідомив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 близько року зі своєю дружиною. Навпроти них, у квартирі АДРЕСА_3 , мешкають двоє чоловіків віком приблизно 30– 35 років. Йому відомо, що ці особи орендують зазначену квартиру. Протягом останніх двох місяців він чує як чоловіки гучно кричать, стукають у двері, припускає, що між ними виникають конфлікти.
Крім того, 17.10.2024 ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких він зазначив, що 17.10.2024 о 03:00 год. вдома у нього виник конфлікт з ОСОБА_5 , оскільки останній гучно слухав музику. Він зайшов до кімнати ОСОБА_5 та зробив йому зауваження, однак той не відреагував. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вирішив забрати його мобільний телефон, але ОСОБА_5 цьому перешкоджав. Під час сутички він втратив рівновагу та впав, ударившись головою та рукою об стіл. Після цього він вирішив викликати поліцію, щоб убезпечити себе від агресії ОСОБА_5 , оскільки той ображав його. Претензій до останнього він не має, конфлікт було владнано до приїзду поліцейських. Також, з дозволу та за участю ОСОБА_1 , дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Глаговською К.В. було оглянуто квартиру, в якій проживають заявник та ОСОБА_5 .
17.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою, в якій просив не проводити перевірку за його зверненням на лінію « 102», оскільки тілесні ушкодження він отримав у результаті падіння, спіткнувшись об поріг кімнати. Претензій ні до кого не має.
Як слідує з супровідного листа №54384/по/04-2024 від 18.10.2024, Запорізьке районне управління поліції ГУНП в Запорізькій області направило до ТУ ДБР у місті Мелітополі матеріали ІТС ІПНП за номерами 28701 та 28704 від 17.10.2024.
19.10.2024 ОСОБА_1 звернувся на лінію « 102» із повідомленням про те, що 18.10.2024 його побив працівник поліції ОСОБА_5 . На запитання щодо того, чи дійсно ОСОБА_5 є працівником поліції, заявник підтвердив це, зазначивши, що в останнього при собі була зброя, яку він направляв у його бік. Додатково заявник повідомив, що два дні до того ОСОБА_5 також завдав йому тілесних ушкоджень, унаслідок чого він отримав перелом ноги. Вказане повідомлення зареєстровано в ЄО за №28911.
19.10.2024 ДОП СДОП ВП ЗРУП ГУНП Деньщикова І.В. прийняла усну заяву від ОСОБА_1 про заподіяння йому тілесних ушкоджень. Зі слів заявника, 16.10.2024 ввечері його побив ОСОБА_5 , який проживає разом із ним. У ході конфлікту ОСОБА_5 завдав йому тілесних ушкоджень у ділянки ноги, тулуба та голови. Крім того, 18.10.2024 близько 10:00 год. ОСОБА_5 повторно наніс йому тілесні ушкодження.
Того ж дня, з дозволу та за участю ОСОБА_1 , дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 було оглянуто квартиру, в якій проживають заявник та ОСОБА_5 .
У ході перевірки було відібрано пояснення від сусідів позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_2 повідомила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , близько року. Їй відомо, що у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку проживають двоє чоловіків, яких вона бачить нечасто та анкетних даних не знає. Конфлікту, який мав місце 18.10.2024 року, вона не чула. Додатково зазначила, що інколи чує крики та стук у двері. Бійки вона не чула та випадків заподіяння тілесних ушкоджень не спостерігала.
ОСОБА_7 пояснив, що сусід, який проживає у квартирі АДРЕСА_3 , мешкає не один, з ким саме він не знає. Іноді бачить, що до нього приходять двоє чоловіків. 18.10.2024 у вечірній час його вдома не було, жодних конфліктів чи бійок він не чув.
Також було опитано заявника ОСОБА_1 , який повідомив, що за адресою: АДРЕСА_1 , він проживає вже близько 16 років, з яких 8 років спільно з ОСОБА_5 . Раніше між ними траплялися побутові конфлікти, однак до нанесення тілесних ушкоджень справа не доходила. 16.10.2024 у вечірній час між ними виник черговий конфлікт, під час якого ОСОБА_5 кинув у нього дерев`яний стіл, яким влучив у голову. Ймовірно він ненадовго втратив свідомість, оскільки отямився вже в іншій кімнаті, лежачи на ліжку, з кровотечею в ділянці голови та болем у нозі. В ранковий час, коли ОСОБА_5 поїхав на роботу, він викликав поліцію та бригаду швидкої медичної допомоги. Додатково зазначив, що з того вечора він майже нічого не пам`ятає.
В подальшому, 18.10.2024, ОСОБА_8 знову спровокував конфлікт, після чого один раз ударив його кулаком у праву частину грудної клітки та залишив місце події.
З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що 18.10.2024 близько 08:30 год. він завершив зміну та залишив табельну вогнепальну зброю на роботі, а саме: на штрафному майданчику, розташованому по АДРЕСА_4 . Після повернення додому переодягнувся та поїхав на прогулянку з друзями. Близько 21:00 год. він повернувся додому, де застав ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, який поводив себе агресивно та неадекватно, внаслідок чого між ними виник обопільний конфлікт.
У зв`язку з цим він зібрав речі та поїхав переночувати до готелю, звідки наступного ранку вирушив на роботу та заступив на чергування. Він категорично заперечував твердження ОСОБА_1 про те, що завдавав йому ударів та погрожував вогнепальною зброєю.
19.10.2024 старшим ДОП СДОП ЗРУП капітаном поліції Яковенком М.В. складено протокол серії ВАВ №003289 стосовно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП, оскільки останній зробив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: звернувся на спеціальну лінію « 102» із повідомленням про те, що працівник поліції направив на нього зброю.
Відповідно до вказаного протоколу, 19.10.2024 о 08:14 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: звернувся на лінію « 102» із повідомленням про те, що працівник поліції направляв на нього зброю. Від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився.
Того ж дня, капітаном поліції Яковенком М.В. складено постанову ГБВ №556672 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Як слідує з супровідного листа №54970/по/03-2024 від 28.10.2024, Запорізьке районне управління поліції ГУНП в Запорізькій області направило до ТУ ДБР у місті Мелітополі матеріали ЄО №28911 від 19.10.2024.
Відповідно до супровідного листа ТУ ДБР у м. Мелітополі №12117зкп/мл-2024/17-02-11326/24 від 26.11.2024, територіальним управління не встановлено достатніх вихідних даних, які би вказували на достовірність інформації отриманої від заявника (за умов притягнення останнього до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції), про причини та обставини за яких відбувались дані події, як і ступінь отриманих тілесних ушкоджень заявником, у зв`язку з чим неможливо зробити висновок про наявність чи відсутність у діях працівника поліції складу кримінального правопорушення. На підставі викладеного, матеріали за зверненням ОСОБА_1 для організації належної перевірки фактів можливого вчинення кримінального правопорушення працівником поліції направлено до Запорізького управління ДВБ НП України.
Згідно з доповідною запискою оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління ДВБ НП України Столпакова М. від 25.12.2024, відомості, викладені у зверненні ОСОБА_1 щодо можливих порушень службової дисципліни з боку молодшого інспектора відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Запорізькій області сержанта поліції Власенка О.В., не знайшли свого підтвердження.
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Положеннями ч. ч. 1-4 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 183 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає безпідставного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
Нормами статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про передбачене статтею 183 КУпАП.
Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 19.10.2025 ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, чим порушив вимоги ст. 183 КУпАП.
Дії позивача кваліфіковано за ст. 183 КУпАП.
Колегія суддів зауважує, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, настає лише в разі завідомо неправдивого виклику поліції. Тобто, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2024 ОСОБА_1 звернувся на лінію « 102» із повідомленням про те, що 18.10.2024 його побив працівник поліції ОСОБА_5 . 
На уточнююче запитання диспетчера щодо того, чи дійсно ОСОБА_5 є працівником поліції, заявник підтвердив це, зазначивши, що в останнього була зброя, яку він направляв у його бік (без уточнення дати).
По приїзду співробітників поліції ОСОБА_1 повідомив виключно про отримані ним тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_5 , не згадуючи при цьому про застосування зброї, що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.10.2024 року, та його письмовими поясненнями.
19.10.2024 старшим ДОП СДОП ЗРУП капітаном поліції Яковенком М.В. складено постанову серії ГБВ №556672 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, звернувшись на спеціальну лінію « 102» із повідомленням про те, що працівник поліції направив на нього зброю.
Зі змісту оскаржуваної постанови, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП відбулося через здійснення ним завідомо неправдивого виклику поліції та повідомлення про факт, який свого підтвердження не знайшов.
Із письмових пояснень сусідки ОСОБА_2 вбачається, що між заявником та ОСОБА_5 впродовж 2 місяців виникають конфлікті ситуації.
Лише показання ОСОБА_5 не можуть бути покладені в основу висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, оскільки він є безпосереднім учасником конфлікту та зацікавленою особою у результатах розгляду справи. Заперечення ним факту побиття чи конфлікту не може вважатися об`єктивним та безстороннім доказом, а тим більше — підтвердженням умислу особи на завідомо неправдивий виклик поліції.
При цьому, повідомлення ОСОБА_1 у частині його побиття працівником поліції ОСОБА_5 станом на час винесення постанови, що оскаржується, не було перевірене.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення працівник поліції повинен був з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладається тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Водночас, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що поліцейським перед винесенням стосовно позивача ОСОБА_1 постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності було перевірено та надано належну правову оцінку обставинам, які зумовили останнього зателефонувати на лінію « 102».
Викладені відомості у зверненні ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій працівника поліції ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження за результатами перевірки, проведеної ТУ ДБР у м. Мелітополі та Запорізьким управлінням ДВБ НП України.
Проте, матеріали справи не містять відомостей про перевірку твердження ОСОБА_5 щодо здачі ним 18.10.2024 табельної вогнепальної зброї черговому або особі, відповідальній за зберігання зброї, а також про з`ясування питання щодо наявності чи відсутності у нього іншої зброї.
Крім того, вказана інформація не отримувалася та була відсутньою у старшого ДОП СДОП ЗРУП капітана поліції ОСОБА_10 під час винесення оскаржуваної постанови.
Відповідно до статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Колегія суддів вважає, що в діях позивача не вбачається умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки, такий виклик здійснений за результатом виявлення на думку позивача факту вказаних вище хуліганських, на його думку, дій щодо нього.
При цьому, на думку суду, навіть у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції.
Колегія суддів повторно наголошує, що об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Отже, ураховуючи наведені вище норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що у позивача були підстави для виклику поліції, а саме у зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень щодо нього.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».
Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова відповідача також не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи. 
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач викликав поліцію, свідомо знаючи, що у такому виклику немає необхідності. Відповідачем же, у свою чергу, не було обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами наявність у діях позивача за обставин, що склалися, прямого умислу на завідомо неправдивий виклик поліції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, а тому, прийнята відносно нього постанова по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП серії ГБВ №556672 від 19.10.2024 підлягає скасуванню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров