ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/695/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» та Львівської міської ради
на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 (повне рішення складено 02.12.2025, суддя Матвіїв Р.І.);

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід»
на протокольну ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.07.2025

у справі № 914/695/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід», м.Львів,
до відповідача Львівської міської ради, м. Львів,
про зобов`язання до вчинення дій

За участю представників:
від позивача – Сосула О.О.  
від відповідача – Цап П.М. 

Господарський суд Львівської області у рішенні від 19.11.2025 ухвалив: - відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача від 26.06.2025 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог; - позовні вимоги задовольнити частково; - зобов`язати Львівську міську раду розглянути на сесії заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» № 7 від 19.06.2023 про надання в орендне користування земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 на 20 років для обслуговування будівель і споруд, що знаходяться на цій земельній ділянці та перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід»; - відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» права на оформлення користування земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 на 20 років для обслуговування будівель і споруд, що знаходяться на цій земельній ділянці та перебувають у власності ТзОВ «Агрокультура Захід»; - відмовити в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Львівської міської ради запобігати вчиненню дій, що порушують права Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» на оформлення користування земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 на 20 років для обслуговування будівель і споруд, що знаходяться на цій земельній ділянці та перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» або створюють небезпеку порушення цього права; - стягнути з Львівської міської ради 2 422,40 грн судового збору.
Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд: - скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/695/25 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі № 914/695/25 щодо позовної вимоги про зобов`язання Львівської міської ради розглянути на сесії заяву ТзОВ «Агрокультура Захід» від 19.06.2023 за № 7 про надання в орендне користування земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 на 20 років для обслуговування будівель і споруд, що знаходяться на цій земельній ділянці та перебувають у власності ТзОВ «Агрокультура Захід».
Позивач також оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд: - скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/695/25 в частині відмови у позові, прийнявши в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме: - визнати за ТзОВ «Агрокультура Захід» право на оформлення користування земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051; - зобов`язати Львівську міську раду запобігати вчиненню дій, що порушують права ТзОВ «Агрокультура Захід» на оформлення користування цією ж земельною ділянкою, в решті задоволених позовних вимог рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/695/25 залишити без змін. Також, скаржник просить скасувати протокольну ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 у справі № 914/695/25 в частині поновлення строку на подання відзиву та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву та залишення відзиву без розгляду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 та 23.12.2023, склад колегії по розгляду справи № 914/695/25 визначено: Орищин Г.В. – головуюча суддя, судді – Галушко Н.А., Желік М.Б.).
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 та від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід», поданими на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 у справі № 914/695/25, та призначено їх розгляд у судовому засіданні. 
13.01.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/3177/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026, апеляційні скарги Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» у справі № 914/695/25 об`єднано в одне апеляційне провадження.
При ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що даний спір має приватноправовий характер і належить до юрисдикції господарських судів, оскільки стосується реалізації позивачем права користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований належний йому об`єкт нерухомого майна. Тому, відсутні підстави для закриття провадження у справі. Суд встановив, що ТзОВ «Агрокультура Захід» як власник нерухомості має законний інтерес та легітимні очікування щодо оформлення права користування земельною ділянкою, а Львівська міська рада, отримавши заяву товариства про надання земельної ділянки в оренду та підготувавши відповідний проєкт ухвали, не завершила її розгляд у порядку та строки, визначені Земельним кодексом України і Регламентом міської ради, чим допустила протиправну бездіяльність та створила для позивача стан правової невизначеності. Водночас, суд зазначив, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача на сесії міської ради, тоді як вимоги про визнання права на оформлення користування земельною ділянкою та про зобов`язання запобігати можливим порушенням такого права є передчасними, неефективними або сформульованими абстрактно, у зв`язку з чим, у цій частині позову відмовлено.
Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- клопотання відповідача від 26.06.2025 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог підлягало розгляду саме на стадії підготовчого провадження. Відповідно до положень ст. 177, 182 та 185 ГПК України, питання щодо заяв і клопотань учасників справи вирішуються під час підготовчого засідання. Незважаючи на це, суд першої інстанції закрив підготовче провадження та відклав розгляд зазначеного клопотання до стадії розгляду справи по суті, чим допустив відступ від встановленого процесуального порядку;
- спір у частині вимоги про зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяву позивача належить до адміністративної юрисдикції. На переконання апелянта, заявлена вимога фактично спрямована на оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування та спонукання його до здійснення владних управлінських функцій у сфері земельних відносин. Львівська міська рада у таких правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень, який реалізує виключні повноваження щодо розпорядження землями територіальної громади. Відтак, спір має публічно-правовий характер і повинен розглядатися за правилами адміністративного, а не господарського судочинства. Питання надання земельної ділянки комунальної власності в оренду вирішується міською радою шляхом прийняття рішення в межах наданих законом повноважень. Конституційний Суд України вказав, що під час вирішення питань у сфері земельних відносин органи місцевого самоврядування здійснюють владні управлінські функції. Аналогічний підхід неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду. Отже, висновок суду про належність спору до господарської юрисдикції є помилковим;
- в оскаржуваному рішенні суд виходив із того, що позивач є власником будівель і споруд, розташованих на спірній земельній ділянці. Водночас, матеріали справи містять докази лише щодо права власності позивача на один об`єкт нерухомого майна — багатоквартирний житловий будинок. Належні та допустимі докази права власності позивача на всі інші будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, у справі відсутні. Таким чином, суд без достатніх доказів визнав доведеною обставину щодо належності позивачу всіх будівель і споруд на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051. Крім того, суд не врахував відмінність правового режиму користування земельною ділянкою для власника багатоквартирного житлового будинку та для власника окремих будівель і споруд. Внаслідок цього висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені на неповно досліджених доказах, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення.
Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив таке:
- висновок суду про відсутність належних доказів формування земельної ділянки є помилковим. Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 51 від 06.02.1998 є чинним нормативним актом, яким затверджено матеріали інвентаризації земель м. Львова та визнано їх даними державного земельного кадастру. Суд безпідставно поклав на позивача надмірний тягар доказування щодо первинної технічної документації, яка передувала прийняттю зазначеного рішення, хоча саме факт затвердження матеріалів інвентаризації підтверджує їх існування та правове значення. Крім того, суд неправомірно застосував сучасне поняття «формування земельної ділянки» до правовідносин, що виникли до запровадження ст. 79-1 Земельного кодексу України;
- суд у мотивувальній частині рішення навів положення земельного законодавства, які регулюють порядок надання земельних ділянок у користування на підставі технічної документації із землеустрою та рішень уповноважених органів, прийнятих відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України. Водночас, суд без належного правового обґрунтування не застосував до спірних правовідносин пп. 5 п. 27 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання земельної ділянки в оренду. Оскільки зазначена норма підлягає застосуванню у системному взаємозв`язку зі ст. 122 Земельного кодексу України, її незастосування призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення необґрунтованого рішення;
- право користування спірною земельною ділянкою виникло ще на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 777 від 06.07.1949 та не припинилося внаслідок подальших змін земельного законодавства. Історичний розвиток правового регулювання землекористування, рішення Конституційного Суду України та практика Верховного Суду підтверджують збереження раніше набутих прав. Позивач звернувся не за первинним набуттям права, а з метою приведення існуючого права у відповідність до чинного законодавства. Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, фактично ототожнивши правопідтверджувальне значення оформлення прав на земельну ділянку з їх правовстановлюючим значенням, не врахувавши, що у спірних правовідносинах відповідне право виникло раніше на підставі чинних на той час правових актів, а його подальше оформлення спрямоване виключно на підтвердження та приведення такого права у відповідність до вимог чинного законодавства;
- вимога про заборону вчинення дій, які можуть перешкодити оформленню права користування земельною ділянкою, є належним та допустимим способом судового захисту. Законодавство України, практика ЄСПЛ та сучасна правова доктрина допускають превентивний захист у випадках існування реальної загрози порушення права або законного інтересу. Позивач доводив наявність конкретного майнового інтересу щодо спірної земельної ділянки та ризик його унеможливлення внаслідок дій відповідача. Висновок суду про абстрактність заявленої вимоги не відповідає характеру спірних правовідносин та фактичним обставинам справи; 
- Львівська міська рада пропустила встановлений судом строк для подання відзиву на 54 дні. Наведені відповідачем причини пропуску строку не підтверджують об`єктивної неможливості своєчасного подання процесуального документа, оскільки відповідач мав доступ до системи «Електронний суд», брав участь у судових засіданнях та не звертався із заявами про продовження строку на вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин відзив підлягав залишенню без розгляду відповідно до вимог ГПК України. Поновлення строку порушило принцип процесуальної рівності сторін та вплинуло на законність ухваленого рішення.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив свої заперечення на доводи апелянта. Зокрема, зазначив таке:
- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів набуття Львівським міським трестом зелених насаджень, ДКА «Квіти Львова», ГТ «Сенполія» чи ТзОВ «Агрокультура Захід» права власності або права користування земельною ділянкою, якій присвоєно кадастровий номер 4610136800:03:002:0051. Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 777 від 06.07.1949 саме по собі не підтверджує виникнення речового права на землю, а докази його реалізації, відведення земельної ділянки в натурі чи оформлення права землекористування у встановленому законом порядку відсутні. Крім того, не доведено тотожність або накладення спірної земельної ділянки на територію, зазначену в цьому рішенні;
- подані у справі документи свідчать лише про часткове правонаступництво окремих суб`єктів у межах реструктуризації ДКА «Квіти Львова», а не про перехід усіх майнових та земельних прав. Водночас, відсутні докази того, що до складу майна, переданого ГТ «Сенполія» або його правонаступникам, входив багатоквартирний будинок на вул. Хуторівка, 51 чи будь-які права на спірну земельну ділянку. Натомість, матеріали справи підтверджують, що позивач набув окремі квартири у цьому будинку на підставі договорів купівлі-продажу у 2021 році, а не в порядку правонаступництва;
- для застосування ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України необхідним є існування у попереднього власника належним чином оформленого права на земельну ділянку. Однак, у справі відсутні докази виникнення чи належного оформлення такого права у правопопередників позивача. Крім того, площа спірної земельної ділянки (2,7646 га) у понад 120 разів перевищує площу належного позивачу нерухомого майна, що суперечить принципу пропорційності та правовим висновкам Верховного Суду щодо недопустимості набуття значних земельних масивів поза конкурентними процедурами лише на підставі володіння незначними об`єктами нерухомості.
Процесуальний хід розгляду апеляційних скарг відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання з`явились учасники справи, які підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційних скаргах.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційними скаргами, судова колегія встановила такі обставини:
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської Ради депутатів трудящих від 06.07.1949 за № 777 «Про встановлення меж та закріплення території земельного масиву за Львівським міським трестом зелених насаджень в ур. «Персенківка» за Львівським міським трестом зелених насаджень закріплено територію земельного масиву під розсадники деревонасаджень в урочищі «Персенківка» м. Львова загальною площею 58,41 га із встановленням меж відповідно до доданого плану земельної ділянки.
На підтвердження обставин щодо формування та подальшого використання спірного земельного масиву, до матеріалів справи долучено розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 26.04.1968 за № 397 «Про відведення земель під іподром та ліквідацію недоліків у землекористуванні радгоспів і інших господарств», а також рішення Ради Міністрів Української РСР від 19.04.1968 «Про відведення в постійне користування земель Львівському державному іподрому республіканського тресту племінних радгоспів і племінних заводів, Міському ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва та Львівському тресту їдалень і ресторанів № 1».
Рішенням Виконавчого комітету районної Ради депутатів трудящих від 05.09.1968 за № 535 затверджено межі та розмір землекористування Ремонтно-будівельного управління зеленого будівництва та видано акт на право користування землею площею 141,5 га.
Рішенням Львівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1987 за № 464 ліквідовано з 01.12.1987 радгосп «Декоративні культури» Львівського обласного тресту зеленого господарства та створено на базі квіткового господарства зазначеного радгоспу радгосп «Квіти Львова» управління комунального господарства облвиконкому на самостійному балансі. 
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 22.09.1995 проведено реструктуризацію Державної комунальної агрофірми «Квіти Львова», у результаті якої на базі її структурних підрозділів створено окремі суб`єкти підприємницької діяльності, а саме: відкрите акціонерне товариство на базі відділення № 2 за адресою вул. Стрийська, 195; господарське товариство на базі відділення № 1 за адресою вул. Чмоли, 1 з метою оренди майна; державно-комунальне підприємство на базі опорно-насіннєвого пункту відділення № 1 за адресою вул. Карманського, 7.
Під час проведення інвентаризації основних засобів житлового фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенполія» у період з 06.05.1996 по 20.05.1996 до переліку об`єктів інвентаризації було включено житловий будинок за адресою: вул. Хуторівка, 51 у м. Львові.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 14.06.1996 № 1454 «Про затвердження результатів інвентаризації та акту оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу господарського товариства «Сенполія» затверджено протокол № 1 від 13.06.1996 засідання комісії з інвентаризації та акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу господарського товариства «Сенполія».
Згідно з відомостями розрахунку вартості будівель, споруд та передавальних пристроїв станом на 01.07.1995 за адресою: вул. І. Чмоли, 1 (відділення № 1), серед об`єктів обліку зазначено також об`єкт за адресою: вул. Хуторівка, 51.
Спільним рішенням Господарського товариства «Сенполія» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 25.06.1996 на основі орендованого державного майна та майна, що належало господарському товариству, створено Відкрите акціонерне товариство «Агрокультура». Вказаним рішенням передбачено, що Відкрите акціонерне товариство «Агрокультура» є правонаступником усіх прав та обов`язків господарського товариства «Сенполія».
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 26.06.1996 затверджено план приватизації Господарського товариства «Сенполія», поданий комісією з приватизації та погоджений загальними зборами товариства. Цим же наказом прийнято рішення про перетворення господарського товариства «Сенполія» у Відкрите акціонерне товариство «Агрокультура» та затверджено статут останнього.
19.07.1996 Реєстраційною палатою Департаменту економічної політики та ресурсів Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про державну перереєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенполія» у Відкрите акціонерне товариство «Агрокультура».
Відповідно до довідки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 05.08.1996 за № 206, у ході приватизації Державної комунальної агрофірми «Квіти Львова» проведено її реструктуризацію згідно з наказом від 22.09.1995. На базі структурного підрозділу за адресою вул. Чмоли, 1 створено Господарське товариство «Сенполія», яке стало правонаступником Державної комунальної агрофірми «Квіти Львова» у частині майна, а також майнових і немайнових прав, що перейшли до нього відповідно до розподільчого балансу.
Згідно зі схемою реструктуризації Державної комунальної агрофірми «Квіти Львова» серед об`єктів майна зазначено будинки за адресою: вул. Хуторівка, 51.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 24.01.1997 за № 76 завершено процес приватизації Відкритого акціонерного товариства «Агрокультура».
Позачерговими загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства «Агрокультура», оформленими протоколом № 2/2018 від 19.07.2018, ухвалено рішення про припинення Приватного акціонерного товариства «Агрокультура» шляхом його перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід».
Відповідно до довідки зі звітності з кількісного обліку земель від 06.06.2018, земельна ділянка у м. Львові за адресою вул. Хуторівка, 42– 55 обліковувалася за відомчими будинками тресту «Квіти Львова» без належно оформлених документів на землекористування відповідно до списку землекористувачів і землевласників Галицького району м. Львова, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.02.1998 за № 51 «Про інвентаризацію земель м. Львова». Також земельна ділянка за адресою вул. Демнянська, 6 обліковувалася за гуртожитком радгоспу «Квіти Львова» без належного оформлення документів на землекористування.
Листом від 25.05.2021 Відділ у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повідомив, що згідно зі списком землекористувачів та землевласників Галицького району м. Львова, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.02.1998 № 51, земельна ділянка на вул. І. Чмоли у м. Львові обліковується за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенполія» (радгосп «Квіти Львова»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід».
Листом від 10.08.2021 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило позивача, що земельна ділянка на вул. Хуторівка, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55 у м. Львові частково обліковується за відомчими будинками тресту «Квіти Львова» без належного оформлення документів на землекористування, частково належить до земель загального користування (вулиці, дороги, проїзди), а частково відноситься до земель м. Львова, які не надані у власність або користування.
У листі Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.08.2022 зазначено, що земельна ділянка за адресою вул. Хуторівка, 51 у м. Львові по межі Д–Е межує із землями м. Львова, які не надані у власність або користування, а по межі Е–А — із землями автобусного заводу.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 21.06.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 розташована за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, має площу 2,7646 га, належить до категорії земель житлової та громадської забудови та має цільове призначення 02.03 — для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Державну реєстрацію земельної ділянки здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої 17.08.2022 Фізичною особою-підприємцем Заяцем Миколою Романовичем.
Відповідно до витягу № НВ-4600322162023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 05.04.2023, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 становить 32 290 528,00 грн.
Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51 зареєстровано багатоквартирний житловий будинок загальною площею 224,3 кв. м, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід». Право власності зареєстровано 13.09.2021 державним реєстратором Мостиської міської ради Львівської області Поліщак Марією Василівною. 
Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленою Фізичною особою-підприємцем Заяцем М. Р. на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід», виробничий структурний підрозділ «Львівська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» повідомив про неможливість погодження меж земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, оскільки така земельна ділянка не межує із земельною ділянкою залізниці. 
Згідно з актом обстеження земельної ділянки на вул. Хуторівка, 51 у м. Львові від 23.05.2023, складеним провідним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова Управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради, земельна ділянка використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід». При цьому зазначено, що Львівською міською радою не приймалося рішення про відведення земельної ділянки площею 2,7646 га з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 у користування.
За результатами обстеження встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» фактично використовує частину земельної ділянки орієнтовною площею 0,8749 га, яка є складовою земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051, для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за відсутності рішень Львівської міської ради про надання її у користування та за відсутності вчиненого правочину щодо цієї земельної ділянки. Доступ до земельної ділянки частково обмежено шляхом встановлення сітчастої огорожі у її південній частині. Інша частина земельної ділянки орієнтовною площею 1,8897 га є вільною та не використовується фізичними або юридичними особами. На цій частині розташовані ґрунтова та щебенева дороги, чагарники та високотрав`яна рослинність.
Також в акті зазначено, що цільове призначення та категорія земель сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 не відповідають містобудівній документації, зокрема плану зонування території м. Львова Сихівського району, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 01.05.2015, та детальному плану території, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 05.03.2020 № 96415.
У відповідь на адвокатський запит адвоката О. Сосули Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у листі від 15.08.2023 повідомило, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,7646 га з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 розроблена відповідно до вимог законодавства та підлягає затвердженню органом місцевого самоврядування — Львівською міською радою. У цьому ж листі зазначено, що, за інформацією представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід», товариством здійснюється сплата платежів у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
На підтвердження зазначених обставин позивачем долучено платіжні інструкції про сплату земельного податку за 2022 рік та за період із січня 2023 року по січень 2025 року. Згідно з поданими документами, сума щомісячної оплати становить 80 726,32 грн, що відповідає розрахунку 3% від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.
Ухвалою Львівської міської ради від 06.12.2022 № 2694, прийнятою за результатами звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід», надано дозвіл на розроблення детального плану території у районі вул. Персенківки та залізничної колії, відповідно до державних будівельних норм, стандартів і правил, Генерального плану м. Львова та затвердженої містобудівної документації. Фінансування розроблення детального плану території покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід».
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» від 22.06.2022 № 2 на балансі товариства перебуває багатоквартирний житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 224,3 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51.
19.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» звернулося до міського голови м. Львова із заявою про надання в орендне користування земельної ділянки на вул. Хуторівка, 51 у м. Львові з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051 строком на 20 років для обслуговування будівель та споруд, що розташовані на ній і належать товариству на праві власності.
У відповідь на зазначене звернення, листом від 20.07.2023 Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило про продовження строку розгляду заяви щодо затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду до 20.10.2023.
Надалі, листом від 25.05.2024 Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило, що підготовлено проєкт ухвали «Про затвердження Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання в оренду земельної ділянки на вул. Хуторівка, 51». Зазначений проєкт пройшов процедуру візування у виконавчих органах Львівської міської ради та відповідно до Регламенту міської ради скерований разом із супровідною документацією на розгляд постійних комісій і подальше включення до порядку денного пленарного засідання сесії Львівської міської ради.
З пояснювальної записки до проєкту ухвали вбачається, що на підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» та поданих ним документів підготовлено проєкт рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки в оренду строком на десять років для обслуговування будівель і споруд. У пояснювальній записці також зазначено, що прийняття відповідної ухвали матиме наслідком надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» земельної ділянки в оренду.
Враховуючи наведене, посилаючись на порушення прав та законних інтересів щодо користування земельною ділянкою за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, 51, з кадастровим номером 4610136800:03:002:0051, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» звернулося до Львівської міської ради з позовом про визнання права на оформлення користування зазначеною земельною ділянкою строком на 20 років для обслуговування будівель і споруд, що перебувають у його власності, зобов`язання Львівської міської ради запобігти вчиненню дій, що порушують або створюють загрозу порушення такого права, а також зобов`язання Львівської міської ради розглянути на сесії заяву позивача від 19.06.2023 про надання в орендне користування спірної земельної ділянки.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позовні вимоги про визнання права на оформлення користування земельною ділянкою та про зобов`язання Львівської міської ради утримуватися від вчинення дій, які, на думку позивача, порушують таке право або створюють загрозу його порушення, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.
Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єктом владних повноважень є, зокрема, орган місцевого самоврядування при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій. 
Згідно зі ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій або бездіяльності, якщо інший порядок судового розгляду не встановлено законом.
Разом із тим, за змістом ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають спори, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у тому числі спори щодо прав та обов`язків, пов`язаних із майновими інтересами юридичних осіб у сфері земельних правовідносин.
Критеріями розмежування юрисдикції адміністративних і господарських судів є не лише суб`єктний склад учасників спору, а й сукупність предмета спору та характеру спірних правовідносин. Такий підхід неодноразово послідовно висловлювався у практиці Верховного Суду, зокрема Великої Палати Верховного Суду, яка виходить із того, що вирішальним є зміст спірних правовідносин та те, чи пов`язані вони з реалізацією владних управлінських функцій, чи з захистом приватного права або інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18).
Публічно-правовий спір має місце тоді, коли суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах реалізує владні управлінські функції щодо іншої сторони, яка перебуває у підпорядкованому становищі, та коли предметом спору є саме перевірка законності владного управлінського рішення, дії чи бездіяльності як прояву публічної влади. 
Натомість, приватноправовий характер спору визначається наявністю у його основі майнового чи немайнового інтересу конкретного суб`єкта, який підлягає захисту у спосіб, притаманний приватноправовим відносинам, навіть якщо однією зі сторін є орган місцевого самоврядування, який у відповідних правовідносинах реалізує повноваження розпорядника земель комунальної власності.
В даному випадку спір виник з приводу реалізації позивачем, як власником об`єкта нерухомого майна, права на оформлення користування земельною ділянкою, на якій розташоване це майно, та пов`язаний із захистом його майнового інтересу щодо забезпечення належного правового титулу користування земельною ділянкою. 
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Львівська міська рада у спірних правовідносинах виступає як орган, уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності, однак, сам по собі цей факт не змінює приватноправової природи спору, оскільки предметом позову є не оскарження владного рішення, як акта управління, а захист суб`єктивного майнового інтересу позивача, пов`язаного із користуванням конкретною земельною ділянкою.
Матеріалами справи підтверджено, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за позивачем. За таких обставин, позовні вимоги спрямовані на забезпечення реалізації похідного від права власності інтересу щодо оформлення права користування земельною ділянкою, що узгоджується із принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, закріпленого у ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.
З огляду на викладене, спір у цій справі не є публічно-правовим у розумінні ст. 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не пов`язаний із перевіркою здійснення Львівською міською радою владних управлінських функцій у сфері публічного адміністрування, як самостійного предмета судового контролю, а стосується захисту приватного інтересу позивача у сфері земельних правовідносин.
Отже, підстави для висновку про порушення правил предметної юрисдикції та, відповідно, для закриття провадження у справі в оскаржуваній частині відсутні. Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки правової природи спірних правовідносин та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку розгляду клопотання про закриття провадження.
Сам по собі розгляд відповідного клопотання під час розгляду справи по суті, а не в підготовчому засіданні, не призвів до позбавлення відповідача процесуальних прав та не вплинув на правильність вирішення спору, оскільки зазначене клопотання було розглянуте судом і йому надано правову оцінку в рішенні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, колегія суддів зазначає, що вони фактично зводяться до заперечення обов`язковості вчинення Львівською міською радою дій щодо завершення розгляду заяви позивача, а також до твердження про відсутність у позивача гарантованого права на позитивний результат такого розгляду.
Водночас, такі доводи є помилковими, оскільки ґрунтуються на змішуванні двох різних правових категорій: обов`язку суб`єкта владних повноважень розглянути звернення у встановленому законом порядку та дискреційного повноваження щодо прийняття рішення за результатами такого розгляду.
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка є сформованим об`єктом цивільних прав, зареєстрованим у Державному земельному кадастрі, а позивач звернувся до органу місцевого самоврядування з заявою про оформлення права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що перебуває у його власності.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права користування земельними ділянками державної або комунальної власності здійснюється виключно на підставі рішення уповноваженого органу в межах його компетенції. При цьому, реалізація цього права неможлива поза межами визначеної законом адміністративної процедури.
Відповідно до ст. 122, 123 ЗК України, саме на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок розглянути подану заяву та за результатами її розгляду прийняти одне з передбачених законом рішень — про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або про відмову із зазначенням мотивів такої відмови.
Таким чином, законодавець встановлює імперативний алгоритм поведінки суб`єкта владних повноважень, який не передбачає можливості залишення звернення без розгляду або фактичного ухилення від прийняття рішення.
Частина 2 ст. 19 Конституції України закріплює обов`язок органів місцевого самоврядування діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України. Отже, реалізація повноважень у сфері розпорядження землями комунальної власності не є довільною і підлягає процедурному обмеженню, встановленому Земельним кодексом України та спеціальним законодавством.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення питань розпорядження землями територіальних громад здійснюється виключно на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття рішень у визначеній формі. Таким чином, розгляд заяви позивача не може вважатися завершеним без винесення відповідного питання на розгляд ради та прийняття процесуально визначеного рішення (статті 10, 26, 59).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Львівської міської ради із заявою від 19.06.2023 про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомості, однак на момент розгляду справи відповідач не прийняв за наслідками розгляду заяви жодного рішення у розумінні ст. 123 ЗК України.
Посилання Львівської міської ради на те, що окремі внутрішні дії виконавчих органів ради або листування з позивачем свідчать про фактичний розгляд заяви, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі дії не замінюють передбаченого законом владного рішення компетентного органу та не породжують юридичних наслідків у сфері земельних правовідносин.
Отже, встановлена судом першої інстанції бездіяльність відповідача полягає не у відмові у задоволенні заяви, а саме у незавершенні обов`язкової процедури її розгляду у спосіб, передбачений законом. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлена позовна вимога про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача є належним та ефективним способом захисту, оскільки спрямована на відновлення порушеного права позивача на отримання рішення компетентного органу.
Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність доказів належності позивачу всіх будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці, не впливають на правильність вирішення спору. 
Предметом розгляду у цій справі не є встановлення наявності у позивача права на отримання земельної ділянки в оренду, визначення площі земельної ділянки, яка може бути передана йому у користування, чи перевірка достатності поданих ним документів для прийняття позитивного рішення. Такі питання належать до компетенції Львівської міської ради при вирішенні заяви по суті.
У межах даного спору підлягає перевірці виключно факт виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду поданої заяви та прийняття відповідного рішення у встановленому законом порядку. Тому наведені доводи не впливають на висновок про наявність підстав для задоволення цієї позовної вимоги.
Аналогічно не впливають на вирішення даного спору доводи відповідача щодо співвідношення площі належного позивачу об`єкта нерухомого майна та площі земельної ділянки, стосовно якої подано заяву про надання в оренду. Питання про відповідність площі земельної ділянки меті її використання, а також про обсяг земельної ділянки, який може бути наданий заявнику у користування, підлягають оцінці Львівською міською радою під час розгляду поданої заяви та прийняття відповідного рішення, а тому не є предметом розгляду у цій справі.
Щодо вимоги про визнання за позивачем права на оформлення користування земельною ділянкою, колегія суддів виходить із того, що заявник фактично наполягає на наявності у нього гарантованого права на оформлення оренди земельної ділянки, як похідного від права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на ній.
Разом з тим, наведені доводи не ґрунтуються на положеннях земельного законодавства, яке регулює порядок набуття та оформлення прав на земельні ділянки комунальної власності, а також не враховують характеру спірних правовідносин і меж судового захисту порушеного права.
Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, а передбачені законом способи захисту мають бути спрямовані на реальне відновлення такого права. 
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту є визнання права, однак такий спосіб може застосовуватися лише за наявності вже існуючого суб`єктивного права, яке заперечується або не визнається іншою особою.
Отже, визнання права, як спосіб захисту, має похідний характер і не може використовуватися для створення нового права або підтвердження потенційної можливості його набуття в майбутньому.
В контексті земельних правовідносин слід виходити з положень ст. 116, 123, 124, 126 ЗК України, відповідно до яких право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності виникає виключно після проходження встановленої законом процедури та прийняття рішення уповноваженим органом із подальшою державною реєстрацією речового права.
Таким чином, «право на оформлення користування земельною ділянкою», про яке заявляє позивач, не є самостійним суб`єктивним правом у цивільно-правовому розумінні, а становить елемент адміністративної процедури реалізації можливості набуття речового права. Його зміст полягає у процесуальному очікуванні прийняття рішення компетентним органом, а не у вже набутому майновому праві, що підлягає судовому визнанню.
Колегія судів враховує усталену правову позицію Верховного Суду щодо того, що обраний спосіб захисту має бути ефективним, тобто таким, що безпосередньо відновлює порушене право, а не створює декларативні правові конструкції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). 
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є не правомірність відмови у наданні земельної ділянки в оренду та не спір щодо наявності чи відсутності у позивача права на її отримання, а невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку розглянути подану заяву та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення у формі, передбаченій законодавством.
За таких умов, належним способом захисту є зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до ст. 123 ЗК України, тоді як вимога про визнання права на оформлення користування земельною ділянкою фактично підміняє собою адміністративну процедуру та виходить за межі функції судового захисту. 
Окремо слід зазначити, що задоволення такої вимоги створювало б ситуацію попереднього судового визначення результату майбутнього адміністративного рішення, що суперечить принципу розподілу влад та виходить за межі повноважень суду. 
Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена вимога не є належним та ефективним способом захисту, а тому обґрунтовано відхилена місцевим судом.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо виникнення права користування земельною ділянкою на підставі рішення виконавчого комітету від 06.07.1949 № 777, правонаступництва між відповідними суб`єктами господарювання, юридичного значення матеріалів інвентаризації земель, сформованості земельної ділянки, а також застосування пп.5 п.27 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України не впливають на вирішення заявленої позовної вимоги.
Встановлення наведених обставин могло б мати значення для вирішення питання про наявність або відсутність у позивача права на отримання земельної ділянки у користування, однак не змінює висновку суду про те, що таке питання повинно бути попередньо вирішене компетентним органом у встановленій законом процедурі.
Тому зазначені доводи не спростовують висновку місцевого господарського суду про неналежність способу захисту у вигляді визнання права на оформлення користування земельною ділянкою.
Зміст позовної вимоги щодо зобов`язання Львівської міської ради запобігати вчиненню дій, які можуть порушити право позивача на оформлення користування спірною земельною ділянкою або створити небезпеку такого порушення не містить визначення конкретних дій, які відповідачу необхідно заборонити або від вчинення яких він повинен утриматись. Фактично заявник просить суд покласти на орган місцевого самоврядування загальний та невизначений обов`язок у майбутньому не допускати будь-яких дій, які можуть вплинути на його інтерес щодо оформлення права користування земельною ділянкою.
Така вимога сформульована абстрактно, не пов`язана з конкретним способом захисту, передбаченим законом, та не дозволяє встановити ані межі відповідного обов`язку відповідача, ані порядок виконання можливого судового рішення.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що на момент звернення до суду Львівська міська рада вчиняла конкретні дії, спрямовані на позбавлення позивача можливості оформити право користування земельною ділянкою, або що існує безпосередня та реальна загроза вчинення таких дій у майбутньому.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає критеріям належності та ефективності способу захисту права, про які неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, а тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про незаконність поновлення відповідачу строку на подання відзиву, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст.119 ГПК України, питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду та вирішується з урахуванням причин його пропуску.
Навіть у випадку незгоди сторони з оцінкою поважності причин пропуску строку, таке процесуальне рішення може бути підставою для скасування рішення лише за умови доведення того, що воно призвело до неправильного вирішення спору.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що прийняття відзиву порушило принцип змагальності чи позбавило позивача можливості надати свої пояснення щодо наведених у ньому доводів.
Отже, підстав для висновку про істотне порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не встановлено.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Арґументи, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Відтак, судом апеляційної інстанції розглянуто апеляційні скарги у розумний строк, тобто такий, що був об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Захід» та Львівської міської ради відмовити. 
Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2025 та протокольну ухвалу від 01.07.2025 у справі № 914/695/25 залишити без змін. 
Судові витрати за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 22.06.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік