Справа № 462/2893/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року суддя Залізничного районного суду м. Львова, Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2025 року о 19.00 год. у салоні «Центр здоров`я і краси Ілони Демікв», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 230А, корпус 1, офіс 36 вона проходила курс масажу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у ФОП ОСОБА_2 . Після цього ОСОБА_2 провела їй ще одну процедуру: електростимуляцію м`язів за допомогою EMS-електростимулятора, однак у ході такої процедури вона відчула сильне печіння і стискання в ділянці живота, про що неодноразово повідомляла відповідача. Однак ОСОБА_2 на її скарги не відреагувала, а тому після процедури вона виявила у зоні знаходження електродів почервоніння, опіки та пухирі від опіків. Повернувшись додому вона викликала працівників екстреної медичної допомоги та була доставлена у БФ «Шпиталь імені Митрополита Андрея Шептицького Львівської курії УГЦ», де у період з 02.06.2025 року та по 18.06.2025 року їй було надано медичну допомогу у виді консультацій та обробки опікових ран. У ході допиту у межах кримінального провадження № 12025141390000869 ОСОБА_2 визнала, що дійсно проводила їй процедуру EMS-електростимулятора та повідомила про намір компенсувати їй завдані збитки. Висновком судового експерта № 807 від 13.11.2025 року встановлено, що гр. ОСОБА_1 у травні 2025 року отримала опік шкіри часткової товщини правої половини передньої черевної стінки 2 ступеня (наявність гіперемії, пухирів, втрата епідерміса), який відповідно до даних матеріалів кримінального провадження міг виникнути внаслідок контакту зазначеної анатомічної ділянки шкіри живота з частинами робочої поверхні (маніпули) апарата EMS-електростимулятора під час отримання процедури, внаслідок одночасної дії електричного струму та високої температури, яка утворюється від нагрітого провідника (від прямого контакту з провідником), 19.05.2025 року, як вказано потерпілою ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_2 . Окрім того, 20.05.2025 року відповідач написала їй повідомлення, у якому просила вибачення та обіцяла компенсувати вартість лікування, однак надалі її лист та розрахункові документи про необхідність сплати коштів на загальну суму 2350 грн проігнорувала. Вказує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 щодо неналежного контролю за проведенням процедури вона була змушена тривалий час відвідувати лікарів, проводити хірургічну обробку ран, що супроводжувалось гострим болем і необхідністю вживати знеболюючі препарати. На місці опіків сформувались рубці, які псують естетичний вигляд її тіла, внаслідок чого вона змушена змінити гардероб для їх приховування. Таким чином, вважає, що діями відповідачки їй завдано моральну шкоду, яку, з огляду на характер та незворотність завданих їй тілесних ушкоджень, обсяг перенесеного фізичного болю та душевних страждань, втрату психологічного комфорту, а також необхідність вимушених змін у щоденному житті, вона оцінює у 50 000 грн. За наведеного просить позов задовольнити. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.04.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
27.05.2026 року представник відповідача – Ставрук Н.З. через Електронний кабінет скерувала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач визнає позов частково на суму 3000 грн. Мотивує це тим, що у заподіянні позивачці шкоди відсутня вина відповідачки. Зокрема, 19.05.2025 року ОСОБА_2 надавала позивачці косметологічну послугу — процедуру корекції фігури (ендосфера, роликовий масаж тіла). Після завершення зазначеної процедури позивачка за власною ініціативою без попереднього запису та поза узгодженим часом, висловила наполегливе бажання додатково пройти процедуру EMSM (електро-магнітна стимуляція м`язів) з метою досягнення швидшого ефекту схуднення. Жодних рекомендацій чи наполягань з боку ОСОБА_2 щодо проведення цієї додаткової процедури не було. Через 2 хвилини після початку процедури EMSM позивачка ініціювала збільшення потужності, мотивуючи це відсутністю відчутного ефекту на мінімальних параметрах. Таким чином відповідна опікова реакція виникла у позивачки після зміни параметрів, ініційованих нею особисто, відповідачка ж діяла добросовісно, у межах наданої послуги та з урахуванням побажань позивачки. Окрім того реакція шкіри та м`яких тканин на косметологічні процедури є індивідуальною та залежить від особливостей організму конкретної особи, стану шкіри, чутливості, наявності прихованих запальних процесів, супутніх захворювань, гормональних змін, прийому медичних препаратів та інших факторів, які об`єктивно не можуть бути повністю встановлені відповідачкою під час проведення процедури. Окрім цього, зі слів медичних працівників, які здійснювали лікування позивачки, відповідачці стало відомо про ймовірне недотримання позивачкою наданих рекомендацій щодо догляду та лікування ураженої ділянки шкіри. Зокрема, згідно із консультаційним висновком хірурга від 26.05.2026 року, ОСОБА_1 було встановлено діагноз: опік передньої черевної стінки 2 ст. в стадії загоєння. Лікарем-хірургом було призначено лікування та вказано на необхідність повторної консультації - рекомендована дата візиту 02.06.2025 року. Однак позивачка на повторний огляд у рекомендовану дату не з`явилась, а звернулась до іншого лікаря лише 10.06.2025, тобто після тривалої перерви у медичному спостереженні. При цьому під час огляду 10.06.2025 було зазначено про відсутність стану загоєння ран. Також на результат тривалості загоєння опікових ран ІІ ст. можуть впливати якість наданої першої допомоги і правильне лікування ран. За наведеного просила позов задовольнити частково на вказану нею суму. 
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами.
Ч. 2 ст. 247 ЦПК України визначено, що в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачкою під час надання послуг з електростимуляції м`язів за допомогою EMS-електростимулятора було заподіяно позивачці тілесні ушкодження у виді 2 опікових травм шкіри передньої черевної стінки. 
Так, з карти виїзду швидкої медичної допомоги № 3 БФ «Шпиталь імені Митрополита Андрея Шептицького Львівської курії УГЦ» від 19.05.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 о 20.20 год. звернулась з приводу болю в ділянці опіку на животі. При цьому їй поведено обробку місяця опіку та призначено медикаментозне лікування (а.с. 21-22). 
Надалі, з медичної карти амбулаторного хворого № 13395 ОСОБА_1 від 26.05.2025 року (а.с. 23) та виписки з історії хвороби БФ «Шпиталь імені Митрополита Андрея Шептицького Львівської курії УГЦ» від 26.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 діагностовано опік передньої черевної стінки 2 ст. в стадії загоєння.
У КНП «3-тя міська поліклініка м. Львова» 10.06.2026 року, 12.06.2026 року 13/06.2026 року їй проведено консультацію хірурга (5 шт.) та здійснювалась хірургічна обробка опіку без висічення (5 шт., 3 шт., 2 шт., 1 шт.) та накладення пов`язки на рану (5 шт., 3 шт., 2 шт., 1 шт.). 
З протоколу допиту свідка від 17.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 зазначила, що 19.05.2026 року до неї на косметологічну процедуру записана ОСОБА_1 , якій вона надала послугу з масажу «Ендосфера». Надалі вона провела ОСОБА_1 ще одну процедуру з електростимуляції м`язів за допомогою EMS-електростимулятора, що тривала близько 5 хв., яку надалі за проханням клієнтки вона повторила знову на 5 хв. В ході процедури ОСОБА_3 повідомила, що відчуває дискомфорт у зоні електродів, а коли вона їх зняла, то помітила два почервоніння невеликого розміру. Ввечері ОСОБА_1 надіслала їй повідомлення про те, що біль триває і вона викликає екстрену медичну допомогу. Надалі вона дізналась, що ОСОБА_1 встановлено діагноз у виді опіку 2 ступеня, на що вона погодилась компенсувати їй витрати на лікування.
З протоколу огляду предметів від 13.08.2025 року (а.с. 41), а саме мобільного телефону «Iphone 11», наданого позивачкою для огляду, вбачається, що у переписці із нею відповідачка визнавала факт заподіяння шкоди її здоров`ю, а саме 2 опіків на шкірі передньої черевної стінки внаслідок дії електродів.
З висновку експерта № 807 від 21.10.2025 року ( а.с. 45-52) вбачається, що опікова травма шкіри передньої черевної стінки 2 ст. невеликих розмірів, яка мала місце у ОСОБА_1 у травні 2025 року, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що призвело до нетривалого розладу здоров`я (потребує лікування тривалістю понад 6 днів, але не більше як 3 тижні (21 день).
Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 08.12.2025 року ( а.с 53) кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 138 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК Україниза відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки відсутній такий елемент об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, як тяжкі наслідки. 
Також з договору про надання послуг оренди робочого місця від 05.05.2025 року (а.с. 13-16) вбачається, що ФОП ОСОБА_2 отримала у платне користування від ФОП ОСОБА_4 робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 № 35, обладнане та пристосоване для надання індивідуальних послуг студії краси. За умовами договору замовник та виконавець не несуть відповідальності за зобов`язаннями кожного перед третіми особами. 
З розрахунку від 02.09.2025 року, проведеного ОСОБА_1 , (а.с. 83) вбачається, що вартість лікування опіків склала 2350,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є в тому числі завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі.
Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (ст. 16 ЦК України).
Ч. 1 - 4 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я .
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт ушкодження здоров`я відповідачем.
За наведеного суд вважає твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що шкоди здоров`ю позивачки було завдано не з її вини, безпідставними, оскільки сам факт заподіяння такої шкоди позивачці знайшов своє підтвердження за матеріалами справи. 
У пункті 3 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Водночас, у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 викладені правові висновки, відповідно до яких гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. 
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що діями відповідачки позивачці спричинено тілесне ушкодження, однак таке є невелике за розмірами, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що призвело до нетривалого розладу здоров`я, а тому, враховуючи глибину та тривалість фізичних і душевних страждань позиваки, перенесений стрес та переживання, а також тривалість вимушених змін у житті позивачки, суд, керуючись засадами розумності та справедливості, за встановлених обставин справи, доходить висновку, що розумному задоволенню потреб позивачки відповідатиме розмір грошової компенсації моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.
Разом з тим, у ч. 2 ст. 1193 ЦК України зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Однак у матеріалах справи відсутні та відповідачкою не доведено, що виникненню або збільшенню шкоди сприяла груба необережність потерпілої, як і того, що на тяжкість перебігу та тривалість загоєння вплинули інші фактори, а тому підстав для зменшення розміру грошової компенсації моральної шкоди у суду немає. 
Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За наведеного, оскільки позивач, яка згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору і судовий збір за подання позовної заяви не сплачувала, суд дійшов висновку про необхідність стягнення судового збору у сумі 3328,00 грн з відповідача на користь держави.
Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалось, оскільки позивач не заявляв такої позовної вимоги та не надав суду розрахунку таких витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 264, 265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь держави 3328,00 грн судового збору.
В решті вимог відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

Відповідачі:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
.

Суддя           Іванюк І.Д.