ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 737/1027/25
Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1249/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №5378443 від 12.05.2023 в сумі 19750,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Позов обґрунтовувало тим, що 12.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5378443, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 5000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не внесено. 
Позивач зазначав, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надало відповідачу кредит, відповідач в свою чергу не виконав умови кредитного договору. Договір про надання кредиту укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. 
28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22964911/676 від 04.12.2025. 
Сума заборгованості відповідача становить 19750,00 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14250,00 грн, прострочена заборгованість за комісією - 500,00 грн, яку позивач просить стягнути із відповідача.
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023 у сумі 19750,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що за відсутності доказів того, що відповідачка повернула кредитні кошти, отримані на підставі кредитного договору, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, право вимоги щодо якого набуто позивачем на підставі договору відступлення прав вимоги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 11.03.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути судовий збір у розмірі 4542,00 грн, посилаючись на незаконність та необґрунтованість.
Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір кредиту (у вигляді паперової копії) створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору ), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Наголошує, що вона не укладала Договір про споживчий кредит у редакції, яку долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погодила кредитну ставку та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору вона розуміла та узгодила із позивачем.
Стверджує, що матеріали справи не містять жодного доказу належності саме їй вказаного «одноразового ідентифікатора», доказів направлення їй та використання саме нею цього способу підписання документа.
Вказує на те, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору 12.05.2023 №5378443, а відповідачем поставлено під сумнів його укладення, тому вважає, що суд першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України мав витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 12.05.2023 №5378443 (усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.
Вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків є завищеними, не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Звертає увагу, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в заміні первісного кредитора новим у межах існуючого зобов`язання. Таким чином, відступлення права вимоги може стосуватися лише дійсних прав, що існують на момент їх передачі.
Зазначає, про відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та суттєві протиріччя в наданих документах позбавляють можливості встановити і перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитними договорами, що не врахував суд першої інстанції при постановленні рішення.
Наголошує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 12.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 5378443, відповідно до умов якого сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн, кредит надається загальним строком на 105 днів. Комісія за надання кредиту: 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500,00 грн, які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 14750,00 грн (а.с. 8-13).
Договір про споживчий кредит № 5378443, Графік платежів за договором, паспорт споживчого кредиту та Анкета-заява на кредит підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Z31453, що також підтверджується довідкою наданою ТОВ «Мілоан» (а.с. 15). 
Відповідно до платіжного доручення 100309626 від 12.05.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок отримувача ОСОБА_1 кошти згідно з договором № 5378443 у розмірі 5000,00 грн (а.с. 16 зворот).
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», станом на 11.12.2025 (включно), становить 19750,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5000,00 грн, простроченої заборгованості за комісією - 500,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 14250,00 грн (а.с. 18).
28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, що також підтверджується актом приймання - передачі реєстру боржників та платіжною інструкцією від 28.08.2003. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023 (а.с. 18 зворот - 27 зворот).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19750,00 грн (а.с. 28), що підтверджується також розрахунком заборгованості, які містяться в матеріалах справи.
Відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22964911/676 від 04.12.2025, будь-якої відповіді відповідачка не надала, заборгованість не погасила і таких відомостей суду не надано (а.с. 28 зворот).
АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надав лист, згідно якого підтверджено, що на ім`я клієнта ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку по рахунку № НОМЕР_1 здійснено зарахування коштів на суму 5000,00 грн від 12.05.2023 (а.с.72).
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за відсутності доказів того, що відповідач повернула кредитні кошти, отримані на підставі кредитного договору, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, право вимоги щодо якого набуто позивачем на підставі договору відступлення прав вимоги.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції зазначив, що 28.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, що також підтверджується актом приймання - передачі реєстру боржників та платіжною інструкцією від 28.08.2023. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
На підтвердження права вимоги за договором про споживчий кредит №5378443 від 12.05.2023 до ОСОБА_1 матеріали справи містять:
- договір відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» (а.с. 18 зворот - 22 зворот);
- акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 28.08.2023 до договору відступлення прав вимоги №103-МЛ від 28.08.2023 (а.с. 27);
- підписаний 10.09.2025 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог 103-МЛ від 28.08.2023 (а.с. 28);
- платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті) №72463 від 28.08.2023, за якою ТЗОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 (а.с. 27).
Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 5378443 від 12.05.2023.
За таких обстави, доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу та відсутня сплата новим кредитором грошових коштів первісному кредитору спростовуються матеріалами справи.
Щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 5378443 від 12.05.2023, апеляційний суд враховує наступне. 
12.05.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 5378443, який підписано одноразовим ідентифікатором Z31453.
У постанові Верховного Суду від 024.02.2026 у справі № 758/14925/23 зазначено, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Враховуючи викладені обставини, встановлено, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. 
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір кредиту (у вигляді паперової копії) створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), а також твердження про те, що вона не укладала Договір про споживчий кредит у редакції, яку долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви.
За матеріалами справи, ухвалою Куликівського районного суду від 28.01.2026 витребувано оригінал електронного доказу, а саме Кредитний договір від 12.05.2023 №5378443 (усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), або докази використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, які були надані відповідно до поданої заяви від 09.03.2026 (а.с. 110-119).
Щодо оригіналу електронного доказу суд першої інстанції зазначив, з чим погоджується апеляційний суд, що при дослідженні судом оригіналу отриманого електронного доказу договору про надання споживчого кредиту № 5378443 від 12.05.2023 із додатками (всього 14 аркушів) вбачається те, що вони відповідають наявній у матеріалах справи паперовій роздруківці спірного кредитного договору, копії наявні у матеріалах справи, що спростовує відповідні заперечення відповідачки, наданими нею у відзиві на позовну заяву. Крім того, суд вважає безпідставними заперечення відповідачки щодо неукладення нею спірного договору, який нею дійсно підписаний 12.05.2023 о 15:46 за допомогою електронного одноразового ідентифікатора «Z31453», що підтверджується наданим представником позивача (компакт-диск CD-R), в якому знаходиться оригінал кредитного договору № 5378443 від 12.05.2023 (а.с. 120-130) та долученими доказами: довідкою з ІТС ТОВ «Мілоан» про надсилання одноразового ідентифікатора у формі смс на телефонний номер НОМЕР_2 що мало місце о 15:45:53 12.05.2023 (а.с.111), інформацією з електронного файлу (LogFile), щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину № 5378443 від 12.05.2023 (а.с.112), хронологією вчинених дій щодо укладання кредитного договору № 5378443 від 12.05.2023 (а.с.113), графіком платежів за договором№ 5378443 від 12.05.2023 (а.с.131), протокол створення КЕП (а.с.114), паспортом споживчого кредиту № 5378443 від 12.05.2023 (а.с.132-133), що також безспірно свідчать про укладення відповідачкою кредитного договору із первісним кредитором ТОВ «Мілоан» в електронній формі, що також спростовує відповідні заперечення відповідача.
За умовами договору сума кредиту становить 5000,00 грн, строк кредитування 105 днів, пільговий період - 15 днів, що завершується 27.05.2023 та поточний період - 90 днів, що завершується 25.08.2023, комісія за надання кредиту 500,00 грн, за ставкою 10,00% від суми кредиту, одноразово в момент видачі кредиту, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00% та поточного періоду 13500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
У п. 10 зазначені реквізити сторін, зокрема позичальника: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_3 , паспорт: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації (проживання): АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_2 .
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що факт укладення між відповідачем і первісним кредитором ТОВ «Мілоан» кредитного договору є доведеним, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тому доводи апеляційної скарги в цій частині правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Перерахування коштів підтверджується платіжним дорученням 100309626 від 12.05.2023на суму 5000,00 грн на кредит рах. № 536354*03, призначення платежу: кошти згідно договору 5378443 (а.с. 16 зворот) та листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0./7-260115/31244-БТ від 18.01.2026, яким повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ), на яку зараховано кошти на суму 5000,00 грн від 12.05.2023 (а.с. 72), отже доводи апеляційної скарги щодо не перерахування коштів спростовуються матеріалами справи.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи, що відсотки є завищеними, не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, оскільки пунктом 1.5. договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість для позичальника (за весь час кредитування) складає 19750,00 грн, який укладено сторони та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.
З огляду на вищевикладене у ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 5378443 від 12.05.2023, перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наявна заборгованість у сумі 19750,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримала кредитні кошти, тому колегія суддів приходить до висновку, що у матеріалах справи наявні докази укладення відповідачем кредитного договору, із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», та отримання нею грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. 
Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
З врахуванням викладеного, виписка з особового рахунка за кредитним договором № 5378443 від 12.05.2023, яка узгоджується з наданим до матеріалів справи розрахунком (а.с. 17), є належним доказом щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с. 18).
З огляду на викладене, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 11.06.2026.
Головуючий Судді :