ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" червня 2026 р. справа № 300/2807/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Фреїшин Тетяна Михайлівна до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
Фреїшин Тетяна Михайлівна звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 у справі №300/8570/25 прийнято рішення, оформлене протоколом від 30.01.2026 за №47, яким визнано ОСОБА_1 учасником бойових дій. Проте, в порушення вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413, Інструкції про порядок видачі посвідчень та нагрудних знаків "Ветеран війни – учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків за 50-відсотковою знижкою їх вартості в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2018 за №1048, відповідач не оформив та не видав позивачу посвідчення учасника бойових дій, не вніс відомості до Єдиного державного реєстру ветеранів війни та не сформував електронне посвідчення ветерана. На адвокатські запити представника позивача від 01.04.2026 та від 17.04.2026, відповідач листами від 06.04.2026 та від 23.04.2026, повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі такого посвідчення, а також електронного посвідчення з тих підстав, що резолютивна частина судового рішення не містить такого зобов`язання. На думку представника позивача така відмова відповідача є протиправною.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який подано до суду 20.05.2026. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити.
21.05.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просила задовольнити.
28.05.2026 представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши та оцінивши докази, встановив таке.
ОСОБА_1 у період з 01.09.1998 по 23.10.2025 проходив службу в органах ДСНС.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 у справі №300/8570/25 визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, від 07.11.2025 року оформлене Витягом із протоколу № 44, яким ОСОБА_1 , відмовлено, відповідно до підпункту 1 пункту 24 Порядку № 413 у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку із відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій; зобов`язано Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій (а.с.19-23). 
Вказане рішення набрало законної сили 13.02.2026.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 у справі №300/8570/25 відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 30.01.2026 за №47, яким визнано ОСОБА_1 учасником бойових дій (а.с.33-44).
На адвокатські запити представника позивача від 01.04.2026 та від 17.04.2026, відповідач листами від 06.04.2026 та від 23.04.2026, повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій, а також для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, з тих підстав, що резолютивна частина судового рішення не містить такого зобов`язання (а.с.26-31).
Вважаючи таку відмову протиправною, представник позивача звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закону) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно пункту 19 частини першої статті 6 Закону, встановлено, що порядок надання статусу учасника бойових дій (крім осіб, особливості набуття статусу учасника бойових дій якими визначені у статті 6-1 цього Закону) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі – Порядок №413).
Так, пунктом 23 Порядку №413 передбачено, що комісія не пізніше ніж через 10 календарних днів після отримання відповіді на запит приймає рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій.
Статус учасника бойових дій вважається наданим за заявою, поданою в електронній формі, після того, як комісія в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення створила реєстрову інформацію про наданий статус учасника бойових дій шляхом внесення такої інформації до Реєстру і запис про це обліковано в Реєстрі.
Інформація про заявників, яким надано статус учасника бойових дій за заявою, поданою в паперовій формі, в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення вноситься комісіями до Реєстру, а у разі відсутності технічної можливості Мін`юст, органи Міноборони, МВС, Національна поліція, Національна гвардія, СБУ, розвідувальні органи, Адміністрація Держприкордонслужби, Адміністрація Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, ДСНС, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро подають таку інформацію (за наявності) Мінветеранів щомісяця до 15 і 28 числа за формою, визначеною в додатку 1 до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302.
Згідно пункту 27 Порядку №413, посвідчення учасника бойових дій (за бажанням заявника) та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій" видаються відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302: заявникам з числа осіб, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону, - Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДСНС, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 "Про порядок виготовлення та видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів" (далі - постанова № 302), затверджено Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, а також Порядок формування та відображення електронного посвідчення ветерана, проведення його перевірки органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами.
Пунктом 4 постанови за №302 визначено, що виготовлення бланків посвідчень ветеранів війни і бланків листів талонів на право одержання проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості та нагрудних знаків здійснюється для учасників бойових дій - за замовленням Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства у справах ветеранів, Національної поліції, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Служби безпеки, розвідувальних органів, Міністерства юстиції, Управління державної охорони, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро, а також міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, в яких утворені комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 р. № 16 "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Крім того, порядок видачі посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості (далі - лист талонів) у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, визначає Інструкція за №1048, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2018.
Так, підставою видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листа талонів є рішення уповноваженої комісії про надання особі статусу учасника бойових дій, (пункт 2 Інструкції №1048).
У відповідності до вимог пункту 3 Інструкції №1048, посвідчення учасника бойових дій, нагрудні знаки та листи талонів видаються особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", підрозділом по роботі з персоналом апарату ДСНС.
Згідно пункту 5 вказаної Інструкції, облік, збереження, видача посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків та листів талонів здійснюються відповідно до чинного законодавства України структурним підрозділом по роботі з персоналом апарату ДСНС.
Відповідно до вимог пункту 7 Інструкції №1048, видача посвідчень учасникам бойових дій реєструється у книзі обліку осіб, яким видано посвідчення учасника бойових дій, нагрудні знаки "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листи талонів на право одержання проїзних квитків з 50- відсотковою знижкою їх вартості (далі - Книга обліку), за формою згідно з додатком до цієї Інструкції.
Посвідчення учасника бойових дій, нагрудні знаки та листи талонів вручаються особам з числа персоналу ДСНС, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особисто або за довіреністю іншим особам, про що вони ставлять підпис у Книзі обліку. (пункт 8 Інструкції №1048).
В свою чергу, пунктами 3,4 Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.12.2018 за №1048, визначено, що комісія приймає рішення щодо надання та позбавлення статусу учасника бойових дій у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації). Інформація про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення вноситься Комісією до Єдиного державного реєстру ветеранів війни (далі — Реєстр), а в разі відсутності технічної можливості така інформація (за наявності) подається щомісяця до 15 і 28 числа до Мінветеранів із дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом за формою, визначеною в додатку 1 до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.
Таким чином, наведеними вище нормами визначено обов`язок відповідача здійснювати видачу посвідчення учасника бойових дій, а також, не пізніше одного дня, вносити відомості про особу – учасника бойових дій до Єдиного державного реєстру ветеранів війни на підставі рішення Комісії про надання особі статусу учасника бойових дій.
Як зазначалось судом вище, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 у справі №300/8570/25 відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 30.01.2026 за №47, яким визнано ОСОБА_1 учасником бойових дій, проте, в порушення наведених вище норм, не виконано встановленого обов`язку щодо внесення до Єдиного державного реєстру ветеранів війни відомостей про статус позивача та щодо видачі посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.
Доводи відповідача про відсутність підстав для оформлення та видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій, а також для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, з тих підстав, що резолютивна частина судового рішення не містить такого зобов`язання, на думку суду є необґрунтованими, оскільки, як зазначалось судом вище, підставою для видачі такого посвідчення та внесення відповідних відомостей до реєстру є Рішення комісії про надання особі статусу учасника бойових дій.
В свою чергу, допускаючи таку протиправну бездіяльність в частині невиконання обов`язків покладених чинними нормативними актами, відповідач порушує право позивача на використання та реалізацію усіх пільг та державних гарантій встановлених для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Підсумовуючи усе вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у виготовленні та видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка та внесенні відомостей про позивача як ветерана війни-учасника бойових дій до Єдиного державного реєстру ветеранів війни.
Надаючи оцінку наявності правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки, рішення відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки, судом встановлено протиправність відмови відповідача, суд вважає, що у даному випадку відповідач позбавлений можливість застосувати вибір на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
Як наслідок, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру ветеранів війни інформацію про ОСОБА_1 як особу, якій надано статус учасника бойових дій, а також видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача забезпечити формування електронного посвідчення ветерана на ім`я позивача, то слід зазначити, що статтею 18 Закону №3551-XII ("Документ, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється чинність цього Закону") передбачено, що електронне посвідчення ветерана (далі - е-посвідчення ветерана) - документ, що підтверджує статус осіб, зазначених у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, та формується автоматично (крім випадків, встановлених частиною восьмою, дев`ятою або десятою цієї статті) після встановлення статусу у формі електронного відображення інформації, що містить відомості про особу, зазначену у статтях 6-10 1, 16-1 цього Закону, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтверджувальний запис у Реєстрі. Невід`ємною частиною е-посвідчення ветерана є відцифрований образ обличчя, що міститься в Реєстрі або відображається в е-паспорті/е-паспорті для виїзду за кордон, за згодою особи.
Е-посвідчення ветерана формується безоплатно на ім`я особи, якій встановлено статус, із застосуванням засобів Реєстру.
Е-посвідчення ветерана пред`являється особами, зазначеними у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, без вимог до додаткового пред`явлення посвідчення.
Е-посвідчення ветерана формується засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема через його мобільний застосунок.
Для формування е-посвідчення ветерана використовуються відомості, передані до Єдиного державного вебпорталу електронних послуг відповідно до вимог законодавства з Реєстру та інформаційних (автоматизованих), інформаційно- комунікаційних, електронних комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателями (адміністраторами) яких є органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відтак, суд доходить висновку, що порушене право позивача в цій частині, підлягає відновленню саме шляхом зобов`язання відповідача внести до реєстру інформацію про позивача, та охоплюється такою вимогою, після чого у позивача виникне можливість сформувати таке посвідчення самостійно.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З урахуванням положень частини 1 статті 382 КАС України, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи зазначене, а також те, що представник позивача не надала суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачем у відновленні порушеного права позивача, на даному етапі розгляду та вирішенні справи, суд не вбачає підстав для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В позовній заяві представник позивача вказує, що розмір витрат на правничу допомогу становить 5000 гривень, докази понесення, яких будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення.
Відтак, на даний час у суду відсутні підстав для вирішення питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу на його користь.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (код ЄДРПОУ 38516849, вул. О. Гончара, 55-А, м. Київ, 01601) про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій – задовольнити. 
Визнати протиправною відмову Державної служби України з надзвичайних ситуацій у внесенні до Єдиного державного реєстру ветеранів війни інформації про ОСОБА_1 як особу, якій надано статус учасника бойових дій та в оформленні та видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.
Зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій (код ЄДРПОУ 38516849, вул. О. Гончара, 55-А, м. Київ, 01601) внести до Єдиного державного реєстру ветеранів війни інформацію про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) як особу, якій надано статус учасника бойових дій.
Зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій (код ЄДРПОУ 38516849, вул. О. Гончара, 55-А, м. Київ, 01601) оформити та видати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя     Матуляк Я.П.