Номер провадження: 22-ц/813/2907/26 
Справа № 501/2506/25
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області
представник позивача – Галзман Надія Віталіївна
відповідач - ОСОБА_1 
представник відповідача – Селезньова Тетяна Валентинівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Пушкарського Д.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,-
установив:
Короткий зміст обставин справи
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 145622,77 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання відповідачу призначено згідно довідки МСЕК від 21.05.2013 серії 10ААВ №563458 з 21.05.2013 по 31.05.2014. Продовження виплати пенсії по інвалідності проводилось на підставі довідки 05.07.2017 серії 12ААА №305569, довідки МСЕК від 11.07.2018 серії 12ААА №922860, довідки МСЕК від 14.07.2020 серії 12ААБ №730140.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 05 лютого 2025 року №127, ОСОБА_1 було змінено групу інвалідності з ІІ на ІІІ, в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 01.08.2020 по 31.03.2025 в сумі 145622 грн.77 коп.
Головним управлінням Пенсійного фонду України на адресу відповідача було направлено лист від 25.04.2025 №1500-0404-8/82475, яким повідомлено про надміру виплачену суму пенсії в розмірі 145622 грн.77 коп. Відповідачем у добровільному порядку надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 145622,77 грн. не повернуто, у зв`язку з чим, посилаючись на положення частини 1 статті 1212 ЦК України, позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії – відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що позивачем не доведено належними доказами зловживань з боку ОСОБА_1 чи подання нею недостовірних даних, не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки, то підстави для стягнення виплаченої пенсії в розмірі 145622,77 грн. відсутні
Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням, представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 04.11.2025 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи “Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України”, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 05.02.2025 №127 ОСОБА_1 було змінено групу інвалідності з II на III, в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 01.08.2020 по 31.03.2025 в сумі 145622 грн 77 коп.
Відповідачка мала встановлену групу інвалідності, яка давала право на певний розмір пенсійного забезпечення, після рішення експертної команди про зміну групу інвалідності з 01.08.2020 розмір пенсійного забезпечення змінився відповідно до чинного законодавства, зокрема до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням вищевикладених фактів, за період з 01.08.2020 по 31.03.2025 виникла переплата пенсії в сумі 145622 грн 77 коп., у зв`язку з чим винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 24.04.2025 року № 1620. Про суму переплати, її причину та необхідність її повернення ОСОБА_1 повідомлено листом від 25.04.2025 № 1500-0404-8/82475.
Станом на теперешній час переплата не погашена та згоди на добровільне погашення переплати пенсії від ОСОБА_1 не отримано.
Узагальнюючи вищевказане, відповідач отримав пенсійну виплату в сумі 145622,77 грн без достатньої на те правової підстави.
Звертає увагу суду, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат у сумі 145622,77 грн які мали місце у зв`язку з безпідставною виплатою пенсії у більшому розмірі за відсутності відповідного права.
Відтак, після встановлення обставин, у Головного управління виникло право вимагати повернення безпідставно набутого майна на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, а саме надміру виплачені суми пенсійних виплат за період з 01.08.2020 по 31.03.2025 у розмірі 145622,77 грн.
Позиція учасників справи. 
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник відповідача надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 04.11.2025 - без задоволення, а рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 04.11.2025 - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що апелянт не довів, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 04.11.2025 допустив порушення норм процесуального та матеріального права, внаслідок чого рішення суду першої інстанції може бути скасовано з підстав незаконності та необґрунтованості.
Вказує, що суд першої інстанції 04.11.2025 ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, представники сторін просили розглядати справу без їх участі.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідачу призначено згідно довідки МСЕК від 21.05.2013 серії 10ААВ №563458 з 21.05.2013 по 31.05.2014.
Продовження виплати пенсії по інвалідності ІІ групи загального захворювання проводилось на підставі довідки 05.07.2017 серії 12ААА №305569, довідки МСЕК від 11.07.2018 серії 12ААА №922860, а також довідки МСЕК від 14.07.2020 серії 12 ААБ №730140 про встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності загального захворювання безстроково.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 року «щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів», що введено в дію Указом Президента України від 22.10.2024 року №732/2024, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним ї іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.
Підпунктом «б» пункту 2 Рішення РНБО від 22.10.2024 вирішено Кабінету Міністрів України забезпечити утворення МОЗ України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
На виконання рішення РНБО від 22.10.2024 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 15.11.2024 №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», якою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності.
В свою чергу Наказом МОЗ України від 03.12.2024 року №2022 було покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України».
Експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи зобов`язані до запровадження електронної інформаційної взаємодії між відповідними інформаційно-комунікаційними системами повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про результати оцінювання повсякденного функціонування особи в частині встановлення інвалідності у порядку, визначеному законодавством.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України, від 05 лютого 2025 року №127 скасовано рішення МСЕК від 14.07.2020 про встановлення ОСОБА_1 . ІІ групи інвалідності загального захворювання та сформоване нове рішення про встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності загального захворювання.
В результаті зміни групи інвалідності ОСОБА_1 з ІІ групи на ІІІ групу виникла переплата пенсії за період з 01.08.2020 по 31.03.2025 в сумі 145622,77 грн.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року (справа №545/163/17 провадження №61-33727сво18) зробив наступні висновки:
«Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати».
Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України, прийнятої у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року, та постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13
За змістом ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлено факту наявності рахункової помилки. Отже, і не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.
Позивач не надав доказів щодо факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 145622,77 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною управлінням Пенсійного фонду України.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що переплата пенсії в розмірі 145622,77 грн., яка виникла в результаті скасування 05.02.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи попереднього рішення МСЕК від 14.07.2020 та встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності загального захворювання, не є наслідком недобросовісності ОСОБА_1 .
Матеріалами справи підтверджується, що виплата пенсії ОСОБА_1 була проведена позивачем на підставі ст.ст.30,33,34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача, та за відсутності недобросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені кошти поверненню не підлягають.
Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача, та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії.
Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами зловживань з боку ОСОБА_1 чи подання нею недостовірних даних, не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки, то підстави для стягнення виплаченої пенсії в розмірі 145622,77 грн. відсутні, а отже у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, суд першої інстанції вірно відмовив у позові в повному обсязі.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України є безпідставними.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, правовідносини щодо надання пенсії є врегульованими спеціальним законодавством, а тому положення про безпідставне збагачення застосовуються лише за відсутності спеціального правового регулювання.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася судами, які виходять з того, що у спорах щодо зокрема виплати пенсії підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а не загальні положення про безпідставне збагачення.
Крім того, застосування ст. 1212 ЦК України можливе лише за наявності сукупності умов, зокрема відсутності правової підстави для набуття майна, чого у даному випадку не встановлено.
Однак ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані до апеляційної скарги позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач при отриманні пенсії діяв недобросовісно, подавав недостовірні документи, приховав обставини, що впливають на право на пенсію, чи іншим чином зловживав своїми правами.
Сам по собі факт подальшого перегляду рішення МСЕК та зміни групи інвалідності не свідчить про недобросовісність відповідача та не може автоматично покладати на неї обов`язок повернення отриманих пенсійних виплат.
Матеріалами справи підтверджується, що пенсія виплачувалась відповідачу на підставі чинного на той час рішення компетентного державного органу - МСЕК, правомірність якого відповідач не була зобов`язана перевіряти чи оцінювати.
Також колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено наявності рахункової помилки при здійсненні пенсійних виплат.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з правовими висновками суду першої інстанції, однак не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду чи підтверджували наявність передбачених законом підстав для стягнення спірної суми.
Посилання скаржника на необхідність ефективного використання коштів Пенсійного фонду України, можливий дефіцит бюджету Фонду та соціальну значимість пенсійних виплат не спростовують відсутності у справі доказів недобросовісності відповідача чи рахункової помилки та не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову.
Відповідачем надано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2026, однак колегія суддів не бере до уваги, оскільки відсутні відомості про набрання вказаним рішенням законної сили.
Фактично матеріали справи не містять відомостей, а позивачем усупереч ст.ст. 12,81 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняттю рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплачених коштів, здійснено внаслідок поведінки відповідачки, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені суми грошових коштів не підлягають поверненню. Документальних відомостей на підтвердження рахункової помилки зі своєї сторони, позивач також не надав.
Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів того, що при зверненні із заявою про призначення їй пенсії відповідачкою були наданні недостовірні документи.
Встановивши відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .
Доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, оскільки повно та всебічно встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, з вказаних вище підстав.
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким надано належну правову оцінку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 04 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко