Справа № 229/5973/20
Провадження № 2/211/183/26

РІШЕННЯ
іменем України

11 червня 2026 року м. Кривий Ріг
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді – Лебежнка В.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Строганової Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованість за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 у загальному розмірі 160 131 грн. 57 коп., що включає: заборгованість за кредитом – 125 692 грн. 95 коп., збитки в порядку ч.2 ст.625 ЦК України станом на 06.11.2020 у сумі 34 438 грн. 62 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 401 грн. 97 коп.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16.08.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №20/2011-89, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 193 140 грн. 00 коп. зі строком повернення кредитних коштів до 15.08.2018, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставкою 20,00% річних. Відповідно до п.3.8 кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіля марки - Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ, реєстраційний номер – НОМЕР_1 , що належить позичальникові на праві власності.
22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, у тому числі за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011, укладеним із ОСОБА_1 . У подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» було укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011. Відтак, з 29.01.2019 та наразі ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» є дійсним кредитором ОСОБА_1 . Внаслідок порушення умов договору станом на 06.11.2020 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 160 131 грн. 57 коп., що складається із: заборгованості за кредитом 125 692 грн. 95 коп., гривень, збитків у відповідності до ст.625 ЦК України станом на 06.11.2020 у сумі 34 438 грн. 62 коп. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» як дійсного кредитора, тому за захистом прав представник, діючи в інтересах фінансової установи, звернувся до суду.
Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22.07.2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 08.12.2023 року видано дублікат виконавчого листа на виконання заочного рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22.07.2021 року у справі №229/5973/20.
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12.11.2024 року за заявою представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Савчук І.В. заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22.072021 року у справі №229/5973/20 скасоване, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 №3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області» до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, 08.04.2025 року матеріали справи надійшли до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та за результатами автоматизованого розподілу передані в провадження судді Лебеженка В.О.
Ухвалою суду від 16.04.2025 року матеріали цивільної справи прийнято до провадження суддею Лебеженком В.О. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Савчук І.В. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позов. Свої заперечення по суті вимог мотивувала тим, що за змістом позову, 16.08.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №20/2011-89, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 193 140 грн. 00 коп. зі строком повернення кредитних коштів до 15.08.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставкою 20,00% річних. Надання відповідачеві кредитних коштів підтверджується заявою на видачу та перерахування кредитних коштів за платіжним дорученням №1 від 16.08.2011 року. Однак, за вказаним дорученням, платником є ОСОБА_1 , а отримувачем коштів – ТОВ «Алекс Схід», що не було стороною кредитного договору. Відповідно до п.3.8 кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіля марки - Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ, реєстраційний номер – НОМЕР_1 , що належить позичальникові на праві власності відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 , виданого 13.08.2011 року. При цьому, п.2.1 договору визначає цільове призначення кредиту – на придбання автомобіля у власність та в інтересах сім`ї. Зважаючи на те, що автомобіль марки - Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ, реєстраційний номер – НОМЕР_1 , ОСОБА_1 придбав 13.08.2011 року, тобто до укладення кредитного договору 16.08.2011, кредитором не доведене цільове використання кредитних коштів відповідачем. Крім того, позов містить загальні посилання на порушення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, за відсутності деталізації про розмір заборгованості, її розрахунок, погашення кредиту відповідачем, коли він припинив виконання зобов`язань, першого прострочення кредиту, здійснення останнього платежу. Відповідно до наданих позивачем документів, сума заборгованості відповідача за період з 22.06.2015 до 29.01.2019 і до дня звернення з позовом 30.12.2020 року залишається незмінною, тобто більш ніж протягом 5 років, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності, який представник просила застосувати. Окремо зауважила про відсутність належних доказів, які б підтверджували факт відступлення права вимоги за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 року від первісного кредитора ПАТ «ВТБ Банк» кінцево на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС». При ухваленні рішення представник відповідача просила компенсувати понесені відповідачем судові витрати у розмірі 605 грн. 60 коп. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду та 21 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» Тимошенко О.Ю. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав письмові пояснення, в якій зазначив про безпідставність доводів та заперечень сторони відповідача. Представник позивача зауважив, що ТОВ «Алекс Схід» дійсно не було стороною кредитного договору №20/2011-89 від 16.08.2021 року, однак, є стороною договору купівлі-продажу автомобіля від 04.08.2011 року №110806к, предметом якого є автомобіль марки Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ YF 2.0 Сomfort, заставою якого відповідно до п.3.8 кредитного договору забезпечується виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. За умовами договору купівлі-продажу автомобіля від 04.08.2011 №110806к, загальна сума договору складає 214 600 грн. (п.2.1), аванс за товар – 21 460 грн. (п.2.2), доплата за автомобіль – 193 140 грн., що перераховуються продавцеві впродовж одного банківського дня з моменту отримання кредитних коштів згідно з рішенням кредитного комітету ПАТ «ВТБ БАНК» (п.2.3). Крім того, підписана відповідачем заява на видачу/перерахування кредитних коштів від 16.08.2021 року на суму 193 140 грн. є черговим підтвердженням того, що ОСОБА_1 кредит брав для розрахунку за придбання автомобіля та фактично ці кошти отримав. Перерахування кредитних коштів було здійснене ПАТ «ВТБ Банк» з дебетового рахунку відповідача на рахунок ТОВ «Алекс Схід», підтвердженням чому є первинні банківські документи. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується належним розрахунком, в якому відображені здійснені відповідачем платежі, нарахування кредитного боргу, що спростовує заперечення відповідача в цій частині. Факт відступлення прав вимог від первісного кредитора ПАТ «ВТБ Банк» кінцево на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 року також підтверджений належними доказами, а неповідомлення боржника про відступлення вимог на впливає на чинність таких договорів і не звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язань у повному обсязі. Зважаючи на те, що відповідач не надав доказів виконання ним зобов`язань на користь первісного кредитора, такі зобов`язання є триваючими та підлягають виконанню на користь дійсного кредитора. Оскільки строк дії кредитного договору було визначено до 16.08.2018 року, а позов пред`явлено до суду 30.12.2020 року, правові підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з урахуванням позиції представників сторін, оскільки з огляду на характер спору та предмет спірних правовідносин участь сторін в судовому засіданні при розгляді справи даної категорії не є обов`язковою. 

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи позивача та заперечення відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 16.08.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №20/2011-89, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 193 140 грн. 00 коп. за цільовим призначенням – для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім`ї нового автомобіля, який не буде використовуватись в комерційних цілях для отримання прибутку (п.21 договору).
Сторонами узгоджений строк кредитування відповідно до п.3.2 договору: повернення кредиту у повному обсязі 15.08.2018 року або достроково у випадках, передбачених договором. 
За користування кредитом позичальник сплачує проценти за ставкою 20% річних, порядок сплати яких зазначений у п.3.3 договору.
Спосіб повернення кредиту та процентів згідно з п.3.4 договору – щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг, внесення платежів рівними частинами щомісячно до 18 числа кожного місяця. 
Надання кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у письмовій заяві позичальника. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів (п.3.9 договору). 
Відповідно до п.3.8 кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіля марки - Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ, реєстраційний номер – НОМЕР_1 , 2011 року випуску.
З умовами договору ОСОБА_1 погодився, власноруч його підписавши, а також графік платежів, який є невід`ємним додатком до договору. Відтак, після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме, повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, що передбачені кредитним договором.
Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами правочину – ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі, відповідає вимогам ЦК України, при укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, після його підписання у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ПАТ «ВТБ Банк» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача ОСОБА_1 – зобов`язання з повернення кредитних коштів.
Судовим розглядом встановлено, 16.08.2011 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «ВТБ Банк» заяву на видачу/перерахування кредитних коштів в сумі 193 140 грн. 00 коп. згідно з кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 року на його власний поточний рахунок для подальшого перерахування на рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «Укрсоцбанк».
На виконання умов кредитного договору №20/2011-89 від 16.08.2011 року та відповідно до цільового надання кредиту, кредитор ПАТ «ВТБ Банк» здійснив перерахування коштів в сумі 193 140 грн. 00 коп. на рахунок отримувача ТОВ «Алекс Схід» оплату вартості автомобіля марки Нуundai, модель – Sonata YF ЗНГ YF 2.0 Сomfort, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 16.08.2011 року та спростовує доводи відповідача та його представника щодо відсутності доказів цільового використання кредитних коштів. 
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору, дійсність якого є доведеною обсягом наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624, 625 ЦК України.
Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З обсягу наявних в матеріалах справи доказів слідує, що відповідач не в повному обсязі здійснював платежі по погашенню кредиту відповідно до Графіку платежів та в межах строку дії договору та до 15.08.2018 року у повному обсязі кредит не повернув. Станом на 06.11.2020 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 160 131 грн. 57 коп., що складається із: заборгованості за кредитом 125 692 грн. 95 коп., збитків у виді інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України 34 438 грн. 62 коп.
Оскільки відповідач та його представник не надали первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ОСОБА_1 платежі, не навели власний контррозрахунок суми боргу, їх заперечення з приводу незгоди із розміром заборгованості є дистракторними та не ґрунтуються на умовах договору. Відтак, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість, оскільки вона розрахована арифметично вірно. 
Даних, що свідчили б про повну сплату заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за цим кредитним договором у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи суду не надано. Крім того, відсутні у матеріалах справи беззаперечні, належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України.
Що стосується вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму боргу згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми ( ч.2 ст. 625 ЦК України).
Так, правовідносини, які склалися на підставі кредитних договорів, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.»
Таким чином, внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитних коштів, у кредитора виникло право вимоги до нього про сплату 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості.
Оскільки неправомірними діями відповідача кредиторові було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних, нарахованих за період з 06.10.2017 до 06.11.2020 на заборгованість, узгоджуються з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України. За наведеним розрахунком, розмір 3% річних – 11 323 грн. 00 коп., інфляційних збитків – 23 115 грн. 62 коп. є арифметично вірним, оскільки проведений з урахуванням індексів інфляції, визначених Державною службою статистики України за вищевказаний період.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
Матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, у тому числі за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 року, укладеним із ОСОБА_1 . 
У подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» було укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011. Відтак, з 29.01.2019 року та наразі ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» є дійсним кредитором ОСОБА_1 .
Отже, вказані договори факторингу та додатки до них в сукупності підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ПАТ «ВТБ БАНК» до ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС», і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, що визначає правомірність звернення позивача до суду з вимогами до ОСОБА_1 як дійсним кредитором. 

Відповідач під час розгляду справи заявив клопотання про застосування строку позовної давності.
У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.
При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Тому за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу), про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Аналогічні висновки з цього приводу наведені у постанові Верховного Суду від 20.08.2024 у справі № 201/11812/23.
З урахуванням того, що за умовами кредитного договору позичальник малв виконувати зобов`язання шляхом сплати щомісячних платежів, починаючи з 16.09.2011 до 16.08.2018 включно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним із цих щомісячних платежів розпочався з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Встановлення у кредитному договорі, який передбачав внесення позичальником щомісячних платежів, останнього дня строку кредитування – 16.08.2018 - має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою кредитодавця про погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Інакше кажучи, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за кредитним договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
Відповідно до п.3.2 кредитного договору, дата остаточного повернення кредиту визначена 15.08.2018; прострочення внесення чергового платежу мало місце у листопаді 2017 року, проте 12 березня 2020 року на території України ввели карантин (через це перебіг такої давності був зупинений); 1 липня 2023 року карантин закінчився. Позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2020, тобто до спливу позовної давності, а відтак правові підстави для його застосування у спірних правовідносинах відсутні.

Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про доведеність заявлених вимог та необхідність їх задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 у загальному розмірі 160 131 грн. 57 коп.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 401 грн. 97 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, правові підстави компенсації понесених відповідачем судових витрат у даному випадку відсутні.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованість за кредитним договором №20/2011-89 від 16.08.2011 у загальному розмірі 160 131 грн. 57 коп., що включає: заборгованість за кредитом – 125 692 грн. 95 коп., збитки в порядку ч.2 ст.625 ЦК України станом на 06.11.2020 у сумі 34 438 грн. 62 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» судовий збір в розмірі 2 401 грн. 97 коп.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС», код ЄДРПОУ 41677971, місцезнаходження юридичної особи: вул. Січових Стрільців, буд.77, м. Київ.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця перебування: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Лебеженко