ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року
м. Київ

справа № 756/4835/23
провадження № 61-8263св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» - адвоката Третьякової Наталії Юріївни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року в складі судді Майбоженко А. М.та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року в складі колегії суддів Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Мегаінвест Сервіс»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованостіта за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Мегаінвест Сервіс», третя особа-  ОСОБА_2 , про стягнення заборгованостіта

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» (далі - ТОВ «Мегаінвест Сервіс») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних - 143 065,28 грн та 1 253 216,56 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 грудня 2014 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 457 255,78 грн, відсотки - 113 254,73 грн та 4 074,40 грн судового збору. Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року зазначене вище рішення скасовано і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 457 255,78 грн, відсотки - 113 254,73 грн, а всього - 570 510,51 грн. Солідарно із ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 352 421,84 грн, відсотки - 18 237,47 грн, а всього - 370 659,31 грн.
27 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитом № 1806/К.Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у виконавчих листах.
Відповідачами рішення суду не виконується, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за період з 04 грудня 2014 року до 11 квітня 2023 року, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив стягнути з ТОВ «Мегаінвест Сервіс» заборгованість за період з 27 червня 2020 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 26 608,38 грн, 3 % річних - 1 325,00 грн та інфляційні нарахування - 4 399,99 грн, посилаючись на те, що 06 вересня 2019 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» уклалодоговір купівлі-продажу нерухомого майна відповідачів на суму 497 838,00 грн з  ОСОБА_3 . Після реалізації предмета іпотеки товариством не повернуто  ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 різницю між ціною продажу предметаіпотеки та розміром заборгованості в сумі  26 608,38 грн. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
07 червня 2024 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 92 291,78 грн - інфляційні втрати за період з 26 вересня 2019 року до 23 лютого 2022 року; 34 107,71 грн - 3 % річних за період з 26 вересня 2019 року до 23 лютого 2022 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 72 625,01 грн - інфляційні втрати; 26 839,58 грн - 3 % річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на користь держави 17 593,15 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 675,53 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 675,53 грн судового збору. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
28 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ «Мегаінвест Сервіс» залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення в частині вирішення первісного позову мотивовано тим, що розмір грошового зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було визначено постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14.Під час розрахунку суми зобов`язання ОСОБА_1 має бути враховано те, що в період з 04 грудня 2014 року до 03 травня 2018 року ним добровільно сплачено ПАТ «Дельта Банк» 99 480,89 грн. Отже, в період з моменту прийняття постанови Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14 і дотепер ОСОБА_1 мало бути сплачено заборгованість у розмірі 471 029,62 грн (570 510,51-99 480,89). Солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мало бути стягнуто 370 656,31 грн. Ці зобов`язання боржниками не виконано, а тому є обґрунтованими вимоги про стягнення з них 3 % річних та індексу інфляції на користь позивача як санкцію за невиконання грошового зобов`язання. 
Розрахунок таких санкцій суд визнав обґрунтованим за період з 26 вересня 2019 року до 23 лютого 2022 року - моменту введення в Україні військового стану, у зв`язку з яким внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, згідно з пунктом 18 яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Провівши відповідний розрахунок, суд визначив, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 92 291,78 грн інфляційних втрат, 34 107,71 грн - 3 % річних; про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 72 625, 01 грн інфляційних втрат, 26 839,58 грн - 3 % річних.
Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2025 року представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - адвокат Третьякова Н. Ю. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову, та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються та Верховним Судом не переглядаються.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17, від 03 липня 2018 року в справі № 917/1345/14, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18, від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 25 лютого 2020 року в справі № 2-82/09, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17, від 05 квітня 2023 року в справі № 911/1278/20, від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22, від 04 грудня 2024 року в справі № 22/045-10, Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 760/6938/16-ц, від 09 листопада 2022 року в справі № 760/13528/20, від 20 вересня 2023 року в справі № 462/5025/20, від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21, від 02 квітня 2025 року в справі № 752/13644/22, про те, що:
- преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи;
- законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. Не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Належне вмотивування судового рішення є складовою справедливого судового розгляду; 
- у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше непередбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань;
- відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;
- передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виника є виходячи з наявності самого факту прострочення, який має місце з моменту одержання відповідачем грошових коштів позивача;
- наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення;
- до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року в справі № 756/12284/14 було чинним в період, за який позивач просить стягнути з відповідачів суми відповідно до статті 625 ЦК України (з 04 грудня 2014 року до 11 квітня 2023 року). Сам собою факт подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції не зупиняє дію такого рішення автоматично, а також не звільняє боржників від його виконання, зокрема на час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції в справі № 756/12284/14 нового судового рішення за суттю та змістом не приймав. Натомість подання апеляційної скарги відповідачами в справі № 756/12284/14 мало єдину мету - уникнути відповідальності за невиконання судового рішення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконують рішення суду вже понад 10 років, а суди помилково зробили висновок про зменшення суми інфляційних втрат та 3 % річних. 
Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 грудня 2014 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва в справі № 756/12284/14-цстягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 457 255,78 грн, відсотки - 113 254,73 грн та 4 074,40 грн судового збору. Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року зазначене вище рішення скасовано і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 457 255,78 грн, відсотки - 113 254,73 грн, а всього - 570 510,51 грн. Солідарно із ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 352 421,84 грн, відсотки - 18 237,47 грн, а всього - 370 659,31 грн.
27 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитом № 1806/К.
25 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду в справі № 756/12284/14 заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 457 255,78 грн, суму заборгованості відсотки - 113 254,73 грн, а всього 570 510,51 грн. Солідарно із ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитом у розмірі 352 421,84 грн, відсотки - 18 237,47 грн, а всього - 370 659,31 грн. Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції порушив право відповідачів знати про час і місце розгляду справи. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у виконавчих листах.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню частково на суму 99 480,89 грн, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у зв`язку з добровільною сплатою коштів у період з 04 грудня 2014 року до 30 травня 2018 року.
06 вересня 2019 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як іпотекодержателем за договором іпотеки від 30 вересня 2011 року № 49.10/18/11-ЗМК та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 390.
Квартиру було реалізовано в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки за ціною 497 638,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року в справі № 756/3036/20 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 вересня 2019 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_3 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 48558911 від 06 вересня 2019 року 13:28:32, номер запису права власності 331121144 від 06 вересня 2019 року 12:29:11, приватний нотаріус Тверська І. В., щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1908762380000. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасовано та ухвалено в справі нове судове рішення, яким у задоволенні вимог у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задоволено частково.Постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасовано. Справу № 756/3036/20 в зазначеній частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на таке. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 509 ЦКУкраїни зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦКУкраїни).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦКУкраїниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу вимог частини першої статті 625 ЦКУкраїни боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Суди у цій справі керувалися тим, що розмір грошового зобов`язання   ОСОБА_1 і ОСОБА_2 остаточно було визначено постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14, тому дата набрання законної сили постановою апеляційного суду є початковим моментом виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення позивачу отриманих коштів. 

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками, з огляду на таке. 

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 657/1024/16-ц(провадження № 14-5цс23) зауважила, що, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Упостанові від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження  №12-302гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов'язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Такі ж висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) та постанови Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 

Зважаючи на підстави заявленого позову, висновки судів у цій справі не суперечать практиці Верховного Суду, адже ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у позовній заяві вважає підставу виникнення простроченого зобов'язання не кредитний договір від 30вересня 2011 року № 49.10/18/11-КМК, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року в справі  № 756/12284/14, яке скасовано 25 вересня 2019 року постановою Київського апеляційного суду. 

Ухвалюючи нове рішення в справі № 756/12284/14, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції порушив право відповідачів знати про час і місце розгляду справи. 

Тобто заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня  2014 року скасоване як незаконне та не становить підставу виникнення грошового зобов'язання у відповідачів. 

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду(частина пята статті 11 ЦК України). 

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цій справі Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що наступний день після дати набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14є початковим моментом прострочення грошового зобов`язання, що виникло на підставі цього судового рішення. 

Такий висновок у цій справі обумовлений підставами заявленого позову, тому не суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду про те, що право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення безвідносно до існування судових актів про стягнення заборгованості.

Ці висновки не спростовують посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23), де зазначено, що передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Правовідносини сторін у справі № 910/3831/22 виникли щодо безпідставно отриманої оплати обсягу місячного негативного небалансу газу, а не з кредитного договору, як у цій справі, тому висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) нерелевантні до справи, яка переглядається. 

Касаційна скарга мотивована також тим, що суди не врахували правові висновки, викладені впостановах Великої Палати Верховного Суду  від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17,  від 03 липня 2018 року в справі № 917/1345/14, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18, від 25 лютого 2020 року в справі № 2-82/09, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 04 грудня 2024 року в справі № 22/045-10, Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21, від 02 квітня 2025 року в справі № 752/13644/22, про те, що: 
- преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи;
- законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. Не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Належне вмотивування судового рішення є складовою справедливого судового розгляду; 
- у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше непередбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань;
- відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;
- наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Колегія суддів вважає наведені доводи безпідставними, оскільки заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року скасовано, воно не є остаточним судовим рішенням, що набрало законної сили й підлягає обов'язковому виконанню, та не має ознак преюдиційності у зв'язку з цим. 
У спірних правовідносинах не ставиться під сумнів твердження про те, що положення статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а спірним є питання часу прострочення грошового зобов'язання, що суди визначили відповідно до встановлених обставин справи й вимог закону про обчислення такого періоду. 
Суди належно вмотивували судові рішення, порушень процесуального закону щодо цього не встановлено. 
Зокрема, суди правильно врахували як заявлену позовну давність, так і зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо неможливості стягнення сум за статтею 625 ЦК України в період дії в Україні воєнного стану. 

Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦКУкраїни, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Також Велика Палата Верховного Суду впостанові від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Із позовом у цій справі ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернулося в квітні 2023 року, просило стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних - 143 065,28 грн та 1 253 216,56 грн інфляційних втрат за період з 04 грудня 2014 року до 11 квітня 2023 року.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство можевизначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦКУкраїни.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в разі якщопозовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду було продовжено до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину.

Тобто прострочені станом на 02 квітня 2017 року платежі вважаються такими, що заявлені в межах позовної давності, включно до 30 червня 2023 року. 

У цій справі початковий момент обрахунку сум за статтею 625 ЦК України обумовлений датою набрання чинності постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14, тому суди правильно не включили до розрахунку стягнення період прострочення з 02 квітня 2017 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. 

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог, тому, з огляду на безпідставність нарахування інфляційних втраті 3 % річних за статтею 625 ЦК України на період дії воєнного станув Україні, 24 лютого 2022 року є кінцевим строком нарахування відповідних сум. 

Суди в цій справі правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормою, яка їх регулює, розрахунок сум за статтею 625 ЦК України обґрунтовано провели за період з 26 вересня 2019 року (наступний день після набрання чинності постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 756/12284/14 та з урахуванням часу дії карантину) до 23 лютого  2022 року (запровадження воєнного стану в Україні).

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Інші наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження судів з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін у частині вирішення первісного позову, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргупредставника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» - адвоката Третьякової Наталії Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю  ТОВ «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
Є. В. Петров
І. М. Фаловська