Справа № 361/507/23
Провадження № 2/361/622/24 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
19.03.26

19 березня 2025 р.  м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Писанець Н.В.,
при секретарі – Михальовій М.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Хобта С.П.,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – Боярової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , у інтересах якої діє адвокат Хобта Сергій Григорович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна про усунення від права на спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа.
Короткий зміст позовної заяви та її доводи.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Хобта С.Г. зазначив в обґрунтування позовних вимог, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Звернувшись до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. із заявою від 13.12.2022 року про прийняття спадщини, ОСОБА_1 стало відомо про наявність заповіту, посвідченого вказаним нотаріусом 30.03.2017р., зареєстрованого в реєстрі №219, за яким померла ОСОБА_3 все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 – відповідачу у справі, яка вже звернулась із заявою від 07.10.2022 року про прийняття цієї спадщини та відкрита спадкова справа №10/2022. 
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 наполягає на усуненню ОСОБА_2 від спадкування на підставі того, що спадкодавець ОСОБА_3 була самотньою жінкою, перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно готувати собі їжу, придбати продукти, забезпечити належні умови свого життя, тому потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування у зв`язку із наявним у неї онкологічним захворюванням. Таку допомогу їй надавала позивач ОСОБА_1 та рідні – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також представником позивача зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи неповнолітньою на момент складання заповіту, нічим не допомагала ОСОБА_3 у її хворобі, а її батьки – сусіди померлої, скористались її безпорадним станом та спонукали спадкодавця на складання заповіту на користь їх доньки.
Враховуючи негідну поведінку відповідача, яка претендує на спадщину від померлої ОСОБА_3 , представник позивача просить суд усунути її від спадкування. 
Рух справи в суді.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинського В.С. від 03.05.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено справу до підготовчого судового засідання. Окрім того, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
На підставі розпорядження керівника апарату від 17.10.2023р. №987, було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи та ухвалою судді Радзівіл А.Г. від 18.10.2023р. її було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
На підставі розпорядження керівника апарату від 03.04.2025р. №544, було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи та ухвалою судді ОСОБА_6 від 01.07.2025р. її було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого висловила незгоду з позовними вимогами, вважала їх необґрунтованими, оскільки, між ОСОБА_3 та її батьками та нею самою, з моменту її переїзду до с. Велика Димерка у 1999 році – склались близькі, дружні, майже родинні стосунки. При цьому, зі слів самої ОСОБА_3 , їй стало відомо, що між нею та її неповнорідними братом ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_1 ніколи не було емоційного зв`язку, вони не знали про її хворобу до проведення операції у жовтні 2017 року, оскільки вона їм не повідомляла, у той час як складання заповіту відбулось у березні 2017 року, ще до обізнаності ОСОБА_3 про свою хворобу. Також зазначала, що грошові кошти на операцію ОСОБА_3 вони збирали за допомогою її батьків, сусідів та рідних. Після відновлення здоров`я, влітку 2018 року, ОСОБА_3 продовжила самостійно працювати на городі, обслуговувати себе та відпрацьовувати у місцевому кафе. Батьки ОСОБА_2 та вона сама допомагали їй у цьому, тобто, у безпорадному стані ОСОБА_3 не була. З початком війни, ні позивач ОСОБА_1 , ні її брат, будучи обізнаними про стан її здоров`я, не подзвонили та не запропонували їй приїхати у м.Київ у більш безпечне місце. Після деокупації с.Велика Димерка, стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, та їй по господарству допомагали як сама ОСОБА_2 так й її батьки. За два тижні до смерті, ОСОБА_3 була прикута до ліжка і у цей час її доглядала мати відповідача, інколи її підміняла вона сама, або приходив хтось з сусідів. Позивача та її брата не було з нею у цей час. Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , організацією її похорону та поминального обіду займалась мати відповідача. Сама позивач ОСОБА_1 приїхала лише перед похованням та поїхала відразу після поминального обіду. Брат ОСОБА_5 взагалі не приїхав на похорон ОСОБА_3 . Враховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, за змістом якої вона наполягала на власній позиції щодо подій захворювання та смерті сестри, вважала викладені обставини у відзиві недоведеними належними доказами. 
Ухвалою суду від 29.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у загальному позовному провадженні.
Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.
Присутні у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали, дали пояснення аналогічні змісту відзиву.
Сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи третя особа без самостійних вимог на предмет спору – до зали суду не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 показала, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_10 та померлої ОСОБА_3 . Знала їх більше 20 років, також їй відомо про хворобу ОСОБА_3 , що на її лікування збирали усі разом кошти сусіди та рідні. Також зазначила, що покійна працювала у кафе та на огороді. Сама ОСОБА_2 також допомагала по господарству ОСОБА_3 , прибираючи у хаті та у дворі, готувала їжу. Організацією похорону ОСОБА_11 займалась родина ОСОБА_10 .
Аналогічні показання надала допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 .
Допитана у якості свідка ОСОБА_13 показала, що знайома з позивачем та її батьками, що на лікування ОСОБА_3 грошові кошти збирали разом, й що свою хату та землю вона віддала сусідам. 
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 показав, що покійна ОСОБА_3 була його сестрою, між ними та їх сестрою ОСОБА_1 були родинні стосунки, він забирав її з лікарні після операції у 2017 році та допомагав у ремонті її будинку одразу після його придбання ОСОБА_3 . Також вони з рідними збирали кошти на її лікування та похорон, а чому організацією похорону сестри займались сусіди не може пояснити.
Аналогічні показання надав допитаний у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_4 . 
Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_14 показала, що є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що знала ОСОБА_3 ще з 1999 року, коли вона купила хату по сусідству з ними. Між ними склались добрі відносини, чоловік свідка допомагав їй по господарству, а донька готувала їжу, купувала ліки, прибирала хату та город. Вони разом з сусідами збирали їй кошти на лікування, а потім на похорон. Вони усі разом пережили окупацію села у 2022 році, останній тиждень перед смертю ОСОБА_3 була прикута до ліжка, а до цього часу вона себе обслуговувала. З сестрою та братом у неї були неблизькі стосунки, тому вона заповіла своє майна доньці свідка ОСОБА_2 . 
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зі змісту матеріалів спадкової справи №10/2022 щодо майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 була відкрита вказана спадкова справа та зареєстрована у спадковому реєстрі. 
Також вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась її сестра ОСОБА_1 . Свідоцтв про право на спадщину на момент звернення з позовом їм не видано. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Предметом позову у справі є вимоги позивачки про усунення від спадкування.
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина п`ята статті 1224 ЦК України).
У справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд повинен встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, провадження № 61-30357св18 (на яку посилаються заявники у касаційних скаргах), від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17, провадження № 61-12894св20.
Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Висновки за результатами судового розгляду.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження перебування померлої ОСОБА_3 у безпорадному стані та підтвердження того, що померла за життя потребувала матеріальної чи фізичної допомоги за станом свого здоров`я, в тому числі, і від відповідача, та зверталась до неї з проханням допомогу, догляд та утримання.
В матеріалах справи відсутні медичні документи, які вказують на те, що за життя ОСОБА_3 , потребувала саме постійного стороннього догляду.
Допитані свідки зазначають загальну інформацію щодо наявної хвороби у ОСОБА_3 з 2017 року, щодо опікування нею сусідами – родиною ОСОБА_10 , та щодо організацією її похорону тими самими сусідами. 
Крім того, позивач не надала переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги.
Отже, матеріалами справи не доведено, що відповідач вчинила умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд враховує, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування. 
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними, допустимими та безспірними доказами, що є його процесуальним обов`язком в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .
Таким чином, суд, вирішуючи спір між сторонами, встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 11, 15, 16, 1217-1218, 1223, 1224, 1258, 1259 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 48, 50, 76-81, 82, 89, 141, 158, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , у інтересах якої діє адвокат Хобта Сергій Григорович, до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна про усунення від права на спадкування.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Писанець Н.В.