Справа № 715/1441/26 
Провадження № 2/715/656/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року   селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання права власності на спадкове майно,- 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, який остання склала 18.10.2017 року, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 .
Вказує на те, що до складу спадщини належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 . Однак, вона не може оформити свої спадкові права через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно.
Вказує на те, що спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України немає. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд позов задовольнити, а справу розглянути без її участі. 
Представник відповідача Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак сільська рада направила до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та справу розглядати у відсутності їх представника.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України).
У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).
Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливим винести рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кам`янка Чернівецького району Чернівецької області померла матір позивачки – ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 18.10.2017 року за яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку немає.
До складу спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 .
Станом на 15.04.1991 рік, дане домогосподарство відносилось до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого були покійні батьки позивачки.
Крім того, встановлено, що приватним нотаріусом Ротар М.М. 10.12.2021 року відкрита спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 за заявою спадкоємця - позивача ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, однак, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно, оскільки не були надані правовстановлюючі документи, що про належність спадкового майна спадкодавцю. 
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що належним чином прийняла спадщину, проте на даний час вона позбавлена можливості оформити права на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. 
Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). 
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 
Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. 
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою с. Старий Вовчинець, Чернівецького району Чернівецької області, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. «А» загальною площею 62,9 кв.м., в тому числі житловою площею 31,1 кв.м., літня кухня «Б», сараї літ.літ. «В», «Г», «Е», колодязь №1, ворота №2 та огорожа № 3.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя