КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року м. Київ № 757/52173/24-а
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Комунального підприємства "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі»
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду міста Києва звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Комунального підприємства "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» щодо внесення недостовірних відомостей та інформації у технічну документацію щодо земельної ділянки № 90:030:228 та непередачі документів на погодження до ВО КМР КМДА;
- зобов`язати Комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» привести технічну документацію щодо земельної ділянки № 90:030:228 у відповідність до чинного законодавства та передати її на погодження відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття кінцевого рішення щодо передачі позивачам у власність даного нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що ОСОБА_1 тривалий час, починаючи з 1993 року, користується земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , що, на їх думку, підтверджується наявними у справі документами, поясненнями свідків, а також заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2/2602/2439/12, яким встановлено факт постійного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,1179 га по АДРЕСА_1 . Позивачі вказують, що з метою оформлення права власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 зверталась до Київського міського голови із заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На виконання відповідного звернення у подальшому було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . Позивачі зазначають, що відповідна земельна ділянка проходила процедуру погодження, за результатами якої були отримані необхідні листи, висновки та погодження компетентних органів, зокрема Дарницької районної у місті Києві ради, органів охорони навколишнього природного середовища, містобудування та архітектури, санітарно-епідеміологічної служби, водних ресурсів та інших органів. При цьому, на думку позивачів, зазначені документи підтверджують можливість відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивачі посилаються на те, що Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якій присвоєно обліковий номер 90:030:228. Водночас, на переконання позивачів, під час виготовлення та оформлення відповідної документації відповідачем були внесені недостовірні відомості та інформація, зокрема щодо наявності обтяжень, пов`язаних із проходженням або плануванням автомобільної дороги, що у подальшому унеможливило завершення процедури приватизації земельної ділянки. На підтвердження зазначених доводів позивачі посилаються на лист Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації від 06.06.2014, у якому повідомлено, що згідно з проектом Генерального плану міста Києва земельна ділянка по АДРЕСА_1 у зону продовження міської кільцевої дороги не потрапляє. З огляду на це позивачі вважають, що зазначення у землевпорядній документації відомостей про відповідне обтяження є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним містобудівним даним. Крім того, позивачі зазначають, що у документах щодо спірної земельної ділянки наявні розбіжності між обліковими номерами 90:030:124 та 90:030:228. На їх думку, фактично йдеться про одну і ту саму земельну ділянку, якою вони користуються протягом тривалого часу, однак у черговому кадастровому плані вона відображена під номером 90:030:124, тоді як у проекті землеустрою фігурує номер 90:030:228. Позивачі вважають, що наявність таких розбіжностей перешкоджає належному оформленню права власності на земельну ділянку. Позивачі також стверджують, що відповідач, як розробник землевпорядної документації, не забезпечив приведення технічної документації у відповідність до чинного законодавства та не передав її на погодження відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття кінцевого рішення щодо передачі земельної ділянки у власність позивачам. На думку позивачів, така поведінка відповідача є протиправною та порушує їх право на завершення процедури оформлення земельної ділянки у власність. 
Окремо позивачі наголошують, що тривале не вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність, наявність розбіжностей у землевпорядній документації та не передача документів на подальше погодження створюють для них правову невизначеність, позбавляють можливості реалізувати право на землю та фактично перешкоджають оформленню земельної ділянки, якою вони користуються протягом багатьох років. У зв`язку з цим позивачі просять суд визнати протиправними дії Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» щодо внесення недостовірних відомостей та інформації у технічну документацію щодо земельної ділянки № 90:030:228 та не передачі документів на погодження до ВО КМР КМДА, а також зобов`язати відповідача привести технічну документацію щодо земельної ділянки у відповідність до чинного законодавства та передати її на погодження відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття кінцевого рішення щодо передачі позивачам у власність відповідного нерухомого майна.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2024 справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 08.01.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копія вказаної ухвали суду була направлена відповідачу по пошті. 
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, а у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв чи клопотань по суті спору до суду не подав, у зв`язку з чим справа вирішується за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Як вбачається із наданих суду позивачем документів, ОСОБА_1 звернулась до Київського міського голови із заявою від 04.05.2005, в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,06 га.
У подальшому, у межах процедури оформлення права на земельну ділянку, різними органами та установами надавались висновки, листи та погодження щодо можливості відведення відповідної земельної ділянки.
Так, листом Дарницької районної в місті Києві ради від 08.07.2005 № 906 повідомлено, що Дарницька районна в місті Києві рада не заперечує проти відведення у приватну власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у встановленому порядку.
Листом Управління охорони навколишнього природного середовища в місті Києві від 30.08.2005 повідомлено про надання згоди на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для оформлення її в установленому порядку згідно діючого законодаства, в межах визначених проектом відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування жилого будинку та господарських будівель за зазначеною адресою гр. ОСОБА_1 без права використання для ведення виробничої діяльності. 
З матеріалів справи також вбачається, що Дочірнім підприємством «Інститут Київгенплан» АТ «Київпроект» листом від 03.06.2005 № 1163 повідомлено, що земельна ділянка для будівництва та експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 погоджується для оформлення у встановленому порядку.
Листом Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 08.12.2011 № 16/2Р-3549 повідомлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 входить до території мікрорайону Бортничі-Нижні, щодо якої виконуються функції замовника з розроблення схеми планування території, та зазначено, що Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація зверталась до відповідних органів щодо прискорення подання містобудівної документації на затвердження Київській міській раді.
Крім того, Департаментом містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації листом від 06.06.2014 повідомлено, що згідно з проектом Генерального плану міста Києва земельна ділянка по АДРЕСА_1 у зону продовження міської кільцевої дороги не потрапляє.
З наданого до матеріалів справи висновку комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, від 17.10.2012 № 1478 вбачається, що комісія розглянула проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, кадастровий номер 90:030:228, замовником якого є ОСОБА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У зазначеному висновку розробником документації визначено Комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі».
Вказаним висновком погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням вимог, наданих відповідними органами, зокрема Головним управлінням містобудування та архітектури, Київською міською санепідстанцією, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в місті Києві, органом охорони культурної спадщини, Головним управлінням земельних ресурсів, Міністерством культури України, Управлінням водних ресурсів та іншими органами. Водночас у висновку зазначено, що остаточне рішення приймається Київською міською радою відповідно до вимог чинного законодавства.
На думку позивачів Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» до технічної документації щодо земельної ділянки № 90:030:228 внесено недостовірні відомості та інформацію, а також не передано документи на погодження до виконавчого органу Київської міської ради/Київської міської державної адміністрації, що, на їх думку, унеможливлює завершення процедури передачі земельної ділянки у власність. 
На пітвердження своїх доводів позивачі додали до матеріалів позовної заяви копію заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2/2602/2439/12, яким встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно користуються земельною ділянкою площею 0,1179 га, розташованою по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оформленні відведення вказаної земельної ділянки площею 0,1179 га.
Крім того, позивачами подано клопотання від 02.04.2026, в якому вони зазначають, що за даними чергового кадастрового плану земельній ділянці по АДРЕСА_1 присвоєно обліковий код 90:030:124, тоді як у проекті землеустрою фігурує номер 90:030:228. Позивачі вказують, що фактично йдеться про одну земельну ділянку, однак у документах зазначені два облікові номери, у зв`язку з чим просять суд врахувати відповідні обставини при вирішенні справи.
Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивачі звернулись до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю — це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Відповідно до частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм, визначених цією статтею.
Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають відповідне клопотання до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган розглядає клопотання та надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову. Після погодження проекту землеустрою у встановленому законом порядку відповідний орган у визначений законом строк приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у такому затвердженні та наданні.
За змістом статті 122 Земельного кодексу України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян належить до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад у межах населених пунктів.
Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації таких прав.
Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню та затвердженню у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою — це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» до видів документації із землеустрою належать, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи. Розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, які відповідають вимогам, установленим законом, та здійснюють діяльність у сфері землеустрою.
За змістом статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі формування нових земельних ділянок або зміни цільового призначення земельних ділянок та повинні містити передбачені законом матеріали, зокрема завдання на розроблення проекту, пояснювальну записку, копії відповідних документів, матеріали погодження, кадастровий план земельної ділянки та інші складові.
Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, визначенні її площі, меж та внесенні інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також даних про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, розподіл земель між власниками і користувачами.
Відповідно до статей 15, 21, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому законом порядку, а державна реєстрація земельної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реалізація права громадянина на безоплатне отримання земельної ділянки у власність із земель комунальної власності є поетапною процедурою, яка включає подання клопотання, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розроблення такого проекту, його погодження, внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, а завершальним етапом є прийняття відповідною радою рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність або мотивованого рішення про відмову.
Отже, сам факт розроблення документації із землеустрою чи отримання окремих погоджень не є тотожним прийняттю рішення про передачу земельної ділянки у власність та не породжує автоматичного набуття особою права власності на земельну ділянку.
Суд зазначає, що відповідачем у цій справі є Комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», яке, відповідно до наданих матеріалів, виступало розробником документації із землеустрою щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Водночас із матеріалів справи не вбачається, що саме відповідач є суб`єктом, уповноваженим приймати рішення про передачу земельної ділянки у власність позивачам, затверджувати проект землеустрою або вносити на розгляд Київської міської ради відповідний проект рішення. Таке рішення, відповідно до наведених положень земельного законодавства, належить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.
Суд також звертає увагу, що у висновку комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, від 17.10.2012 № 1478 прямо зазначено, що остаточне рішення приймається Київською міською радою відповідно до вимог чинного законодавства. 
Таким чином, сам факт погодження проекту землеустрою не породжує автоматичного набуття позивачами права власності на земельну ділянку та не замінює собою рішення Київської міської ради.
Посилання позивачів на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі № 2/2602/2439/12 суд оцінює критично в частині доведення заявлених у цій справі вимог.
Зазначеним рішенням дійсно встановлено факт постійного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,1179 га по АДРЕСА_1 , а також зобов`язано іншу фізичну особу не чинити позивачам перешкод в оформленні відведення цієї земельної ділянки.
Водночас, предметом розгляду цивільної справи не були публічно-правові відносини між позивачами та Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», а також не вирішувалось питання щодо правомірності дій або бездіяльності відповідача у цій адміністративній справі. Вказане судове рішення не містить висновку про те, що саме відповідач вніс недостовірні відомості до технічної документації, допустив протиправну бездіяльність щодо її передачі на погодження або має чинний обов`язок провести коригування відповідної документації.
Отже, зазначене рішення цивільного суду може підтверджувати обставину фактичного користування позивачами земельною ділянкою, однак саме по собі не доводить наявності протиправних дій чи бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача стосовно внесення недостовірних відомостей та інформації до технічної документації щодо земельної ділянки № 90:030:228, суд зазначає таке.
Позивачі посилаються на те, що у проектній документації були зазначені відомості про наявність обтяження, пов`язаного з автомобільною дорогою, та що в подальшому Департамент містобудування та архітектури листом від 06.06.2014 повідомив, що земельна ділянка по провулку Івана Франка, 9-В у Дарницькому районі міста Києва у зону продовження міської кільцевої дороги не потрапляє.
Разом із тим, сам по собі вказаний лист не є достатнім доказом того, що на час розроблення землевпорядної документації відповідачем були внесені саме недостовірні відомості, а також не доводить протиправності дій КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» як розробника документації.
При цьому суд враховує, що землевпорядна документація формується з урахуванням відомостей, висновків, погоджень та обмежень, наданих або визначених компетентними органами у сфері містобудування, земельних ресурсів, охорони навколишнього природного середовища, санітарного законодавства, культурної спадщини тощо. Розробник документації не є органом, який самостійно встановлює містобудівні обмеження, змінює містобудівну документацію або визначає правовий режим території поза межами наданих йому вихідних даних і погоджень компетентних органів.
Крім того позивачами не доведено, які саме конкретні відомості у технічній документації є недостовірними, ким саме вони були внесені, на підставі яких документів або вихідних даних вони були відображені у документації, а також яким чином ці відомості порушили права саме позивачів у межах публічно-правових відносин з відповідачем.
Крім того, лист Департаменту містобудування та архітектури від 06.06.2014 складений після погодження проекту землеустрою від 17.10.2012 сам по собі не містить висновку про неправомірність дій відповідача під час розроблення документації, не встановлює факту внесення відповідачем недостовірних відомостей і не покладає на відповідача обов`язку щодо внесення змін до раніше виготовленої документації.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачі також посилаються на обставини, пов`язані з кадастровими номерами 90:030:124 та 90:030:228. Проте наведені обставини самі по собі не доводять протиправності дій відповідача, оскільки позивачами не надано належних і достатніх доказів того, що саме КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» допустило неправомірну зміну кадастрового номера, внесло недостовірні відомості до Державного земельного кадастру або мало повноваження самостійно усунути відповідні розбіжності.
Надані позивачами матеріали, зокрема черговий кадастровий план, свідчать про наявність певних розбіжностей у відображенні земельної ділянки у графічних та кадастрових матеріалах. Разом із тим, такі розбіжності самі по собі не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій саме Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі».
Суд враховує, що присвоєння, зміна, облік кадастрових номерів, внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а також перевірка відповідності земельної ділянки даним кадастрової та містобудівної документації належать до повноважень компетентних органів у сфері земельних відносин та державного земельного кадастру. Відповідач у цій справі, за наявними матеріалами, виступав розробником документації із землеустрою, а не органом, який приймає владні рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки, зміни її кадастрового номера чи затвердження проєкту землеустрою.
Позивачами не доведено, що саме відповідач самостійно, без належних вихідних даних або всупереч відомостям компетентних органів, присвоїв земельній ділянці інший обліковий номер чи вніс до документації відомості, які не відповідали дійсності. Крім того, позивачами не наведено у позовній заяві нормативно-правового обгрунтування протиправності дій саме відповідача із посиланням на чинне законодавство, яке регулювало діяльність Комунального підприємства "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі». Так само позивачами не обгрунтовано та надано належних доказів того, що усунення зазначених розбіжностей входить до чинного безумовного обов`язку відповідача, який він протиправно не виконав.
Фактична наявність у позивачів інтересу в завершенні процедури оформлення права власності на земельну ділянку не є тотожною доведенню протиправності дій конкретного відповідача. Для задоволення адміністративного позову суд має встановити не лише існування у позивачів охоронюваного законом інтересу, а й факт порушення цього інтересу саме рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, а також наявність у відповідача конкретного обов`язку вчинити заявлені позивачами дії.
Суд зазначає, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень позивач повинен обґрунтувати, у чому саме полягає порушення його прав, свобод чи інтересів, якими конкретними рішеннями, діями або бездіяльністю це порушення спричинено, а також чому обраний ним спосіб захисту є належним та ефективним.
Саме лише посилання на тривале користування земельною ділянкою, наявність окремих погоджувальних документів, а також на відсутність кінцевого рішення про передачу земельної ділянки у власність не свідчить автоматично про протиправність дій саме відповідача.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача привести технічну документацію щодо земельної ділянки № 90:030:228 у відповідність до чинного законодавства та передати її на погодження відповідному органу місцевого самоврядування, суд зазначає таке.
Зазначена вимога є похідною від вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення недостовірних відомостей та не передачі документів на погодження. Оскільки судом не встановлено протиправності таких дій або бездіяльності відповідача, підстави для задоволення похідної вимоги також відсутні.
Окрім того, позивачами не доведено наявності у відповідача станом на час розгляду справи конкретного, чинного та безумовного обов`язку вчинити саме ті дії, про які вони просять у позові, а саме привести технічну документацію у відповідність до чинного законодавства та передати її на погодження відповідному органу місцевого самоврядування.
Суд бере до уваги, що висновок комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, датовані 17.10.2012.
З його змісту вбачається, що строк дії такого висновку становив три роки. 
За таких обставин зобов`язання відповідача у 2024 році (рік звернення до суду із позовом) передати документацію, підготовлену та погоджену у попередні роки, без встановлення її актуальності, чинності відповідних погоджень, відповідності вимогам земельного та містобудівного законодавства, фактичним межам земельної ділянки та відомостям Державного земельного кадастру, може призвести до втручання суду у дискреційні та процедурні повноваження органу.
Суд не може підміняти собою органи, уповноважені на перевірку землевпорядної документації, встановлення відповідності її чинному законодавству, погодження такої документації та прийняття кінцевого рішення щодо передачі земельної ділянки у власність.
При цьому суд звертає увагу, що обраний позивачами спосіб захисту фактично спрямований на спонукання відповідача до оновлення та/або коригування землевпорядної документації та її подальшого руху у процедурі передачі земельної ділянки у власність. 
Однак, позивачами не доведено, що саме відповідач є належним суб`єктом, який зобов`язаний забезпечити завершення відповідної процедури, або що бездіяльність саме відповідача є причиною неприйняття Київською міською радою рішення щодо передачі земельної ділянки.
Крім того, позивачами у позовній заяві не наведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачі звертались до відповідача із конкретною вимогою про виправлення певних відомостей у документації, зазначали перелік таких відомостей, надавали документи на підтвердження їх недостовірності, а відповідач за результатами такого звернення безпідставно відмовив у вчиненні відповідних дій або залишив його без розгляду та/або прийняв відповідне рішення. Єдине додане до позовної заяви позивачами звернення скероване Комунальному підприємству "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» від ОСОБА_1 датоване 2013 роком, тобто більше ніж десять року тому, враховуючи звернення до суду у 2024 році, та стосувалось питання виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. 
Отже, між позивачами та відповідачем не виникли спірні правовідносини та відповідно для позивачів не настали правові наслідки. Таким чином, судом не встановлено порушення відповідачем прав та/або інтересів позивачів. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачами не доведено порушення їх прав саме діями або бездіяльністю відповідача, наявності у відповідача конкретного обов`язку вчинити заявлені позивачами дії та належного способу судового захисту.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом із тим, наведене правило не звільняє позивача від обов`язку довести фактичні обставини, з якими він пов`язує порушення свого права, навести нормативно-правове обгрунтування, а також обґрунтувати належність обраного способу захисту. 
Отже, надані позивачами документи підтверджують, що позивачі тривалий час користуються спірною земельною ділянкою та вчиняли дії, спрямовані на оформлення права власності на неї. Також матеріали справи свідчать про існування розбіжностей у документах щодо облікових позначень земельної ділянки та про незавершеність процедури передачі земельної ділянки у власність.
Водночас зазначені обставини не є достатніми для задоволення позову саме до Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», оскільки позивачами не доведено, що саме відповідач допустив протиправні дії чи бездіяльність, які стали безпосередньою причиною незавершення процедури приватизації земельної ділянки. Також не доведено наявності у відповідача чинного, конкретного та безумовного обов`язку провести технічну документацію у запропонований позивачами спосіб, самостійно усунути розбіжності між обліковими номерами 90:030:124 та 90:030:228 і передати документацію на погодження відповідному органу місцевого самоврядування.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, заявлений спосіб захисту не є належним щодо обраного відповідача, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
У цій справі позивачами не доведено, що саме відповідач допустив протиправні дії чи бездіяльність, які перешкоджають реалізації позивачами права на завершення процедури приватизації земельної ділянки.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачів є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.
Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.