КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №372/277/26 Головуючий у суді І інстанції: Рабчун Р.О.
провадження №22-ц/824/8656/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Власюка Дмитра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2026 року про відмову у видачу судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, обгрунтовуючи тим, що ОСОБА_2 відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатною особою, отримує дохід, а тому він має можливість сплачувати аліменти.
Просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що місячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитини повноліття.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Власюк Д.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції під час розгляду вимог порядку наказного провадження та видачі судового наказу дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу, так як ані стаття 163 ЦПК України ані стаття 165 ЦПК України не містять положень щодо розгляду обгрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті при видачі судового наказу, на які посилається суд першої інстанції.
Зазначав, що проживання за однією адресою батьків малолітньої дитини, на утриманні якої заявлено вимоги про стягнення аліментів, не свідчить про відсутність у одного з батьків, який звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, права на стягнення такого утримання.
13 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від боржника ОСОБА_2 , просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2026 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначав, що він зобов`язаний, але не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини ОСОБА_3 в зв`язку з арештом зарплатного рахунку постановою державного виконавця та утримання 50% з заробітної плати за постановою приватного виконавця.
ОСОБА_2 визнається право ОСОБА_1 на отримання аліментів та право на отримання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення ОСОБА_2 повноліття.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявниця, боржник та їх син проживають за однією адресою, складають сім`ю та мають спільний побут. Обставин, що члени сім`ї мають окремі бюджети та ведуть домашнє господарство окремо судом не встановлено. Заявниця не надала жодних доказів, що дитина повністю перебуває на її утриманні.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 07.08.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 07 серпня 2010 року укладений шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 07 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 705. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 18 травня 2016 року від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 (актовий запис 167 від 18 травня 2016 року).
Відповідно до довідки від 23.10.2018 року № 3255-638300 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Відповідно до довідки від 09.04.2015 року № 3255-751 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 9 зворот).
Відповідно до довідки від 09.04.2015 року № 3255-750 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.
У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Стаття 165 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає ст. 161 цього кодексу; наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав передбачених п.п. 3-6 ч. 1 цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки факт проживання батьків дитини разом, на що вказав суд першої інстанції, не позбавляє права ОСОБА_1 на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу за наявності для цього підстав, зокрема, у разі невиконання батьком дитини обов`язку щодо її утримання.
Суд апеляційної інстанції не погоджується також з висновками суду першої інстанції про те, що заявниця не надала жодних доказів, що дитина повністю перебуває на її утриманні, оскільки доведення заявником обставин порушення боржником такого обов`язку у спосіб подання матеріальних доказів, як вказав суд першої інстанції, не є необхідною умовою для вирішення вимог заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки об`єктивно неможливо надати докази відсутності певних дій. У даному випадку слід врахувати, що заявник стверджує про відсутність належного виконання батьком обов`язку з матеріального утримання дитини, що є достатньою підставою для захисту інтересів дитини шляхом прийняття судом рішення про примусову сплату відповідних аліментних платежів.
Натомість суд апеляційної інстанції наголошує, що у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.
Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, і дійшов помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу з підстав, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких підстав ухвала Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Власюка Дмитра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «30» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов