Справа № 276/549/26
Провадження по справі №2/276/566/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Бобра Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,
розглянувши в відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №2089493 від 11.02.2025 в розмірі 34860 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 11.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 укладений договір №2089493 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаного у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Товариство з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача.
Позивач зазначає, що 28.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Позика" укладений Договір факторингу №2089493, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" відступлено право вимоги за кредитним договором №2089493 від 11.02.2025, а Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Позика" набуто право вимоги до відповідача.
Позивач вказує, що у зв`язку із порушенням умов кредитного договору зі сторони відповідача, у останньої перед позивачем виникла заборгованість за кредитом у сумі 34860 грн, з яких: 7000 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 13860 грн - загальна заборгованість по відсотках; 14000 – сума штрафних санкцій.
Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 02.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просить розглянути справу без участі позивача та його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка повернута до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно із ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідач, будучи повідомленим відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про відкриття провадження у цивільній справі за позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. 
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження і постановити заочне рішення.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір №2089493 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (а.с. 58-65).
Відповідно до умов договору, сторонами погоджено сума кредиту (загальний розмір) складає: 7000,00 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту - 348 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку No1 до цього Договору ( пп. 1.2.- 1.4)
Одночасно сторонами узгоджено, що стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. ( п. 1.5.1. договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. ( п. 1.6. договору) Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1 % в день (пп. 1.7.-1.7.1).
Відповідно до п.1.8. договору сторони узгодили, що загальні витрати на дату укладення договору складають (п.1.8.1. договору) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 24360 грн.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2365.50 % річних. (п.1.9. договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 31360 грн. ( п. 1.10 договору).
Відповідно до п.2.1. кредитного договору кошти надаються позичальнику шляхом їх безготівкового перерахування на рахунок споживача з використанням електронного платіжного засобу НОМЕР_1 . 
Згідно з п.7.3. договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.3. договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Також передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи з відтиском печатки, що відтворений шляхом електронного копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. (п.7.4. договору).
Договір підписаний ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором В946.
Згідно із паспортом споживчого кредиту сторонами визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту (а.с. 46-47).
Згідно із листом від 28.08.2025 №20250828-92 ТОВ «Пейтек» повідомило що 11.02.2025 успішно здійснено переказ грошових коштів від ТОВ «Селфі кредит» в сумі 7000 грн., які зараховано на картку ЕПЗ 5168745161692519 ( а.с. 42).
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача за наданим кредитом станом на 28.08.2025 становить 34860 грн, з яких: 7000 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 13860 грн - загальна заборгованість по відсотках; 14000 грн штраф (а.с. 13-15).
28.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Позика" укладений договір факторингу №28082025, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" відступлено право вимоги за кредитним договором №2089493 від 11.02.2025, а Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Позика" набуто право вимоги до відповідача ( а.с. 29-40).
Про перехід та набуття таких прав вимоги заборгованості за кредитним договором до відповідача, окрім договору відступлення прав вимоги, позивач додає копії акту прийому передачі реєстру боржників в електронній формі від 28.08.2025 до договору факторингу від 28.08.2025 № 28082025 ( а.с. 9); платіжну інструкцію № 6054373 від 28.08.2025 ( а.с. 44).
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 34860 грн, з яких: 7000 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 13860 грн - загальна заборгованість по відсотках; 14000 грн сума штрафних санкцій (а.с.53).
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, судом встановлено факт укладення 11.02.2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Селфі Кредит" в електронній формі кредитного договору №2089493 на загальну суму кредиту 7000,00 грн, які було перераховано відповідачу, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами. 
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як встановлено судом та не спростовано відповідачем право грошової вимоги заборгованості за договором №2089493 про надання споживчого кредиту від 11.02.2025 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Позика" (позивач).
Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбаченими договором, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова Компанія "Позика", як новий кредитор, має право грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за договором.
Будь-яких заперечень, доводів на спростування суми заборгованості відповідач до суду не надав, як і не надав будь-якого контррозрахунку.
За вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія "Позика" заборгованості за кредитним договором №2089493 від 11.02.2025 в частині стягнення тіла кредиту, нарахованих відсотків є обгрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Що стосується нарахування позивачем штрафних санкцій в розмірі 14000 грн, суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу.
Згідно з п. 18 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, а положення Цивільного кодексу покращують становище споживача та є пріоритетним у застосуванні у правовідносинах споживчого кредитування.
Крім того, Закон України "Про правотворчу діяльність", який набрав чинності 20.09.2023, визначає правові та організаційні засади правотворчої діяльності, принципи і порядок її здійснення, учасників правотворчої діяльності, правила техніки нормопроектування, порядок здійснення обліку нормативно-правових актів, а також правила дії нормативно-правових актів, усунення прогалин, подолання колізій у нормативно-правових актах та здійснення контролю за реалізацією нормативно-правових актів.
Так, ч.2 ст. 66 вказаного Закону передбачено, що у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. 
Частиною 3 ст. 66 вказаного закону визначено, що у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами різної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться у нормативно-правовому акті вищої юридичної сили. У разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами рівної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають:
1) норми, що містяться в нормативно-правових актах спеціального законодавства України (крім випадку, визначеного частиною другою цієї статті);
2) норми, що містяться у нормативно-правових актах, що вступили в дію пізніше. 
Нормами пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України не передбачено винятків щодо його застосування, зокрема, у сфері споживчого кредитування. 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України (пункти 17-18 постанови).
Таким чином, оскільки кредитний договір №2089493 був укладений сторонами 11.02.2025 року та діяв упродовж 348 днів, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у вигляді штрафних санкцій в сумі 14000 грн не може бути стягнута із відповідача та підлягає списанню позивачем, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. 
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія "Позика"заборгованості за кредитним договором №2089493 від 11.02.2025 в загальному розмірі 20860 грн, що складається з основного боргу в розмірі 7000 грн, по процентам в розмірі 13860 грн. 
В решті позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 60%), тому судові витрати, які понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1597, 44 грн.
Крім того, представник ТОВ «Деал Фінанс Груп» у позові просив суд стягнути з відповідача на користь товариства витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, на підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги №39493634/03 від 02.01.2026 (а.с.26-28), копія додаткової угоди №2089493 до договору № 39493634/03 про надання правової допомоги від 02.01.2026 (а.с. 41); копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю Горобей Р.Г. ( а.с. 48-49), копія акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом (а.с. 10), детальний опис робіт, виконаних адвокатом Горобей Р.Г. (а.сп. 16).
Таким чином, у справі, що розглядається позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із вимогами норм ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).
Зважаючи на часткове задоволення позову, відсутність обгрунтованих клопотань відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд задовольняє заяву позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, що становить 3600 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 141, 258, 264-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за Кредитним договором №2089493 від 11.02.2025 в загальному розмірі 20860 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, з яких: 7000 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 13860 гривні 00 копійок - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір в розмірі 1597 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто сім) гривень 44 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) гривень 00 копійок. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони у справі :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406 ЄДРПОУ 39493634).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Д.О. Бобер