Справа № 471/388/26
Провадження №2/471/387/26 
Номер рядка звіту 82
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 травня 2026 року с-ще Братське
Братський районний суд Миколаївської області
у складі: 
головуючого судді – Гукової І.Б.,
за участю секретаря – Прокопчук Н.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/388/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, мотивуючи свої вимоги тим, що під час реалізації свого права на відчуження нерухомого майна йому стало відомо, що його дані внесено до Єдиного реєстру боржників на підставі документу, що видав Братський районний суд Миколаївської області у ВП № 53980828 та застосовано стягнення у вигляді конфіскації майна. Зазначає, що він ніколи не був боржником у вказаному виконавчому провадження, а виконавчий лист був виданий за результатами розгляду кримінального провадження в рамках якого йому, органами поліції було передано на відповідальне зберігання зруби дерев. Виконавчий лист було повернуто, однак державним виконавцем не скасовано запис в реєстрі боржників, що призводить до поруш його прав як власника майна на його реалізацію. Оскільки виконавче провадження вже завершено, позивач не має можливості у позасудовому порядку вирішити питання щодо зняття арешту з його майна та виключення його з Єдиного реєстру боржників.
У судове засідання позивач не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 на підставі виконавчого документа, виданого Братським районним судом Миколаївської області внесений до Єдиного реєстру боржників та до нього застосовано стягнення у вигляді конфіскації майна.
Під час розгляду справи судом досліджено матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 246 КК України та встановлено, що вироком Братського районного суду Миколаївської області від 11.04.2017 року обвинуваченому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. В матеріалах кримінального провадження міститься зберігальна розписка в якій зазначено про передачу ОСОБА_1 на відповідальне зберігання 81 колоди дерева породи «Акація», які за вироком суду підлягали конфіскації в дохід держави.
19.05.2017 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 53980828 про конфіскацію в дохід держави 81 колоди дерева породи «Акація», боржник ОСОБА_1 
15.02.2018 року державним виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» (далі за текстом Закон).
Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону ).
У ч. 1 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону ).
Приписами ст. 9 Закону визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (частина перша).
Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (ч. 2 ст. 9 Закону ).
Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 9 Закону).
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 цього Закону або постанови, передбаченої ч.4 ст.40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина сьома).
Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до п. 2 розділу І якого, Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Так, згідно з п.п. 6, 7 розділу Х Положення № 2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 39 Закону № 1404-VІІІ; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п.1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.
Аналізуючи вищенаведені приписи Закону України «Про виконавче провадження» та Положення № 2432/5 слід дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Водночас за встановлених обставин даної справи виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників повинно бути наслідком фактичного виконання судового рішення в частині конфіскації майна, за яким винесено вирок суду.
Разом з тим, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Таким чином, в разі відсутності у особи невиконаних майнових зобов`язань та необхідності збереження її майна з метою виконання зобов`язання за рішенням суду така особа не повинна перебувати в Єдиному реєстрі боржників з огляду на мету його ведення.
Як встановлено судом, позивач внесений до Єдиного реєстру боржників з огляду на відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про конфіскацію та передачу державі речових доказів, а 81 колод породи дерева «Акація» за результатами розгляду кримінального провадження, в якому ОСОБА_1 не був обвинуваченим.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Так, боржником у постанові про відкриття виконавчого провадження щодо конфіскації колод дерев зазначений ОСОБА_1 . 
Згідно вимог ч. 1 ст. 62 Закону виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, відповідні дії на виконання рішення суду щодо конфіскації майна повинен вчинити виключно орган державної виконавчої служби.
Суд зазначає, що у позивача відсутні жодні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання вироку в частині конфіскації майна, і безпосереднє виконання рішення в цій частині не залежить від його волі, оскільки він не має правових підстав розпорядитися конфіскованим майном, що передане йому на відповідальне зберігання.
Разом з тим, невиконання рішення щодо конфіскації майна за відсутності обов`язку позивача у його виконанні зумовлює наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.
При вирішені цього спору суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Конституційний Суд України в абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абз.3 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність інформації щодо позивача в Єдиному реєстрі боржників при відсутності положень законодавства, що передбачають можливість її виключення у зв`язку з невиконанням органом державної виконавчої служби вироку суду в частині конфіскації майна, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.
Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи відсутність у позивача реальної можливості виконання вироку суду в частині конфіскації речових доказів в дохід держави, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.
Як наслідок, відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.
При цьому можливість виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення прямо передбачена п.23 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту – задовольнити.
Скасувати та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт, накладений у виконавчому провадженні № 53980828, Братським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Другий відділ ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ: 45112306, адреса: бульвар Квітковий, 4/4, м. Південноукраїнськ Миколаївської області.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 22.05.2026 року. 

Суддя Гукова І. Б.,