Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 р. Справа № 520/4053/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Полях Н.А.,
при секретарі судового засідання – Машко П.М.,
за участі:
представника позивача – Чернишової Я.О.,
представника відповідача – Славич А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 45358391, 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, оф. 1007) до Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ: 43983495, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539800703 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 2 159196,78 грн. та штрафної санкції 539799,19 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539750703, яким ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 855 957,50 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00540040703, яким ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 88 477,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 22 119,25 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539950703, яким до ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» застосовано штрафні санкції у розмірі 136951,91 грн за порушення термінів реєстрації податкових накладних;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.11.2025 р. № 538110902 щодо застосування штрафних санкцій у сумі 680000,00 грн. за порушення правил обігу підакцизних товарів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було відкрито загальне позовне провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. 
Представник відповідача проти позову заперечував, підтримав аргументи викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства відповідно до затвердженого плану документальної перевірки за період з 18.08.2023 по 30.06.2025.
За результатами перевірки складено Акт від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.3.1, п. 138.1, ст.138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 285 607 грн.; п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПКУ — що призвело до заниження ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, ТОВ ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» безпідставно занижено податку на додану вартість на загальну суму 1 484 766 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування на суму 88 477 грн.; п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на обсяг постачання (без податку на додану вартість) 6 623 127,63 грн., в тому числі: за грудень 2024 року на суму 4 200 091,67 грн.; за січень 2025 року на суму 172 903,96 грн.; за червень 2025 року на суму 2 250 132 грн.; п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 п. 89 Підрозділу 2. «Особливості справляння податку на додану вартість» РОЗДІЛУ ХХ. «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ- ТРЕЙД» не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 233 333,33 грн., в тому числі: за жовтень 2023 року на суму 100 000,00 грн.; за грудень 2023 року на суму 83 333,33 грн.; за січень 2024 року на суму 50 000,00 грн.; ст. 29 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-1Х «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», перевіркою встановлено реалізацію пального без наявності відповідної ліцензії у період з 04.01.2024 по 11.01.2024 та з 12.04.2024 17.04.2024; п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, вимог Наказу Міністерства Фінансів України № 4 від 13.01.2015 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» податкові розрахунки за 3, 4 квартали 2023 року, 3, 4 квартали 2024 року надано з недостовірними відомостями.
На підставі Акту перевірки, Відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення № 00539800703 (Форма «Р») від 01.12.2025, щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 2 857 008,75 грн., з яких основне зобов`язання становить 2 285 607,00 грн., а штрафні (фінансові) санкції — 571 401,75 грн.; №00539750703 (Форма «Р») від 01.12.2025, щодо нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) у загальній сумі 1 855 957,50 грн. (у тому числі основний платіж — 1 484 766,00 грн. та штрафна санкція — 371 191,50 грн.); № 00540040703 (Форма «В1») від 01.12.2025, стосовно зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ та застосування штрафних санкцій на загальну суму 110 596,25 грн. (основне зменшення — 88 477,00 грн., штраф — 22 119,25 грн.); № 00539950703 (Форма «ПН») від 01.12.2025, про застосування штрафних санкцій у розмірі 136951,91 грн. за порушення термінів або порядку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, № 338110902 (Форма «ПС») від 28.11.2025, щодо застосування штрафних санкцій за порушення встановлених законодавством правил обігу підакцизних товарів (зокрема, палива) у розмірі 680 000,00 грн.
Позивач, не погодившись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок проведення перевірок, права та обов`язки платників податків, адміністративний арешт майна, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до п. 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, підпунктом 62.1.3 п.62.1 статті 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У пункті 75.1 ст.75 ПК України вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
За змістом норм п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Право платника податків на подання письмових заперечень на акт перевірки та/або додаткових документів у порядку, встановленому нормами ПК України, та право брати участь у розгляді заперечень (додаткових документів) передбачено п.86.7 ст.86 ПК України.
Пунктом 78.9 статті 78 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Згідно з п.86.8 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині заниження доходу та податкових зобов`язань з ПДВ по операціях з придбання пального у талонах у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95», ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98», ТОВ «ДОНС ОЙЛ» та ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП», суд зазначає наступне.
Як убачається з Акта документальної планової виїзної перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391, контролюючий орган дійшов висновку про безпідставне незбільшення позивачем доходу від іншої діяльності та податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з тим, що придбане пальне у талонах не використовувалося у господарській діяльності товариства. 
За цим епізодом відповідачем враховано донарахування, зокрема, по операціях із ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95», ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98», ТОВ «ДОНС ОЙЛ» та ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП».
Відповідні суми наведені у додатках до Акта перевірки розрахунками: по ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95» податок на прибуток 552015,00 грн та штрафна санкція 138003,75 грн, ПДВ 613350,00 грн та штрафна санкція 153337,50 грн; по ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98» податок на прибуток 16537,50 грн та штрафна санкція 4134,38 грн, ПДВ 18375,00 грн та штрафна санкція 4593,75 грн; по ТОВ «ДОНС ОЙЛ» податок на прибуток 405023,76 грн та штрафна санкція 101255,94 грн, ПДВ 450026,00 грн та штрафна санкція 112506,50 грн; по ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП» податок на прибуток 187463,88 грн та штрафна санкція 46865,97 грн, ПДВ 208293,00 грн та штрафна санкція 52073,33 грн. 
Зі змісту Акта перевірки вбачається, що факт придбання позивачем пального у талонах контролюючим органом не заперечувався. 
Так, в Акті перевірки наведено, що ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» придбало у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95» 81870 л палива дизельного у талонах партіями 27.11.2024 у кількості 40890 л та 04.12.2024 у кількості 40890 л; у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98» 11.10.2024 придбано 2450 л палива дизельного у талонах; у ТОВ «ДОНС ОЙЛ» 20.02.2025 придбано 42600 л палива дизельного у талонах; у ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП» 12.12.2024 придбано 29200 л палива дизельного у талонах. 
Також операції з придбання були підтверджені видатковими та податковими накладними, що відповідачем не заперечується. 
Суд зазначає, що спір між сторонами у цій частині фактично не стосується реальності придбання позивачем паливних талонів, а зводиться виключно до правової оцінки їх подальшого використання та порядку бухгалтерського і податкового відображення таких операцій.
Обґрунтовуючи наведені у акті перевірки висновку, відповідач посилався на те, що відповідно до інвентаризаційного опису № 4 від 31.12.2024 та інвентаризації, проведеної 23.10.2025 на підставі наказу директора ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» від 23.10.2025 № 05-ОД «Про проведення інвентаризації», талони на пальне у відповідних кількостях були відсутні, а також на те, що у перевіряємому періоді не здійснювалася реалізація пального саме у талонах. З цих підстав контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження зв`язку придбаного пального з господарською діяльністю позивача. 
Разом з тим суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, виходячи з наступного.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155, термін талон визначено як спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. 
Наведене визначення свідчить про те, що паливний талон не є самим пальним як таким, а є документом, який посвідчує право вимоги на його отримання у майбутньому на відповідній АЗС. 
Отже, передача або обіг талонів не тотожні фізичному відпуску пального у момент придбання таких талонів, а відтак відсутність талонів в інвентаризаційному описі на певну дату сама по собі не свідчить про відсутність господарської операції, а також про використання придбаного товару поза межами господарської діяльності.
Суд враховує, що облік паливних талонів вівся на рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів», оскільки за своєю суттю такі талони посвідчують право на подальше отримання пального, а не наявність у платника на відповідну дату фізичного залишку пального як товарно-матеріальної цінності. 
Суд зауважує, що контролюючий орган не навів нормативного обґрунтування того, чому саме право вимоги, посвідчене талоном, повинно було відображатися в інвентаризаційному описі як фактичний залишок нафтопродукту. 
Сам лише факт посилання на інвентаризаційні описи № 4 від 31.12.2024 та інвентаризаційні документи від 23.10.2025 не доводить порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки інвентаризація фіксує наявність активів на конкретну дату, але не спростовує подальшої реалізації придбаних талонів у межах звичайної господарської діяльності суб`єкта, основним видом діяльності якого є оптова торгівля пальним. 
Матеріалами справи підтверджено, що придбані у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95», ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98», ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП» паливні талони були в подальшому реалізовані позивачем іншим суб`єктам господарювання, тобто використані саме у його господарській діяльності.
Так, придбане 27.11.2024 у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95» пальне дизельне у талонах у кількості 40890 л було реалізоване ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується видатковими накладними № 369 від 02.12.2024, № 370 від 02.12.2024, № 371 від 02.12.2024, № 372 від 02.12.2024, № 373 від 02.12.2024, а також відповідними податковими накладними, розрахунками коригування та платіжними інструкціями: ПН № 25 від 13.12.2023, ПН № 8 від 08.05.2024 з РКПН № 6 від 02.12.2024, ПН № 18 від 15.08.2024 з РКПН № 7 від 02.12.2024, ПН № 21 від 11.10.2024 з РКПН № 8 від 02.12.2024, ПН № 4 від 02.12.2024; оплата підтверджена, зокрема, платіжними інструкціями № 553, № 580, № 624894689, № 649665625, № 857240160.1. 
Придбане 04.12.2024 у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95» пальне дизельне у талонах у кількості 40890 л також було реалізоване позивачем: ТОВ «АГРІТРАНС» за видатковою накладною № 79 від 07.04.2025, з оформленням ПН № 13 від 07.04.2025 та оплатою, підтвердженою платіжною інструкцією № 12 від 08.04.2025; ТОВ «ТЕРРАГРО» за видатковою накладною № 172 від 13.06.2025, з оформленням ПН № 24 від 12.05.2025, РКПН № 24 від 13.06.2025 та оплатою, підтвердженою платіжною інструкцією № 43765. 
Придбане у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98» пальне дизельне у талонах у кількості 2450 л було реалізоване ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується видатковою накладною № 0000350, відповідною податковою накладною та платіжною інструкцією № 553.
Придбане 12.12.2024 у ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП» пальне дизельне у талонах у кількості 29200 л було реалізоване позивачем ТОВ «СХІДБУД» за видатковою накладною № 36 від 12.02.2025, ТОВ «СХІДЦИВІЛЬПРОМБУД» за видатковою накладною № 37 від 12.02.2025, а також ТОВ «ТЕРРАГРО» за видатковими накладними № 137 від 12.05.2025 та № 172 від 12.06.2025. 
Суд зазначає, що вказані операції підтверджуються відповідними податковими накладними № 33 від 12.12.2024, № 31 від 12.12.2024, № 23 від 12.05.2025, № 24 від 12.05.2025, розрахунком коригування від 13.06.2025 та платіжними інструкціями № 7761 від 12.12.2024, № 11748 від 12.12.2024, № 43766 та № 43765. 
Крім того, позивачем зазначено, що на момент перевірки непроданими залишалися 29299,00 л палива у талонах, отриманого від ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95», та 42600,00 л, отриманих від ТОВ «ДОНС ОЙЛ», що було відображено у картці рахунку 39. 
Разом з тим, відповідачем не наведено належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ці талони вибули з обігу товариства, були використані не у господарській діяльності або втратили характер активу, пов`язаного із здійсненням основного виду діяльності позивача. 
Натомість, висновок контролюючого органу ґрунтується виключно на припущенні, що якщо талони не були відображені в інвентаризаційному описі як залишок пального, то вони не використовувалися у господарській діяльності. 
Проте, суд зауважує, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи. 
Суд також бере до уваги, що в Акті перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391 контролюючий орган зазначив, що первинні, бухгалтерські та інші документи були надані в повному обсязі, однак у відзиві на позовну заяву відповідач фактично поставив під сумнів підтвердження відповідних операцій. Така непослідовність позиції відповідача свідчить про недоведеність висновків, викладених в акті перевірки, покладених в основу спірних податкових повідомлень-рішень. 
Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до вимог податкового законодавства правові наслідки у вигляді виникнення у платника податку обов`язку збільшити дохід та податкові зобов`язання можуть наставати лише за наявності належно встановлених обставин, які безспірно свідчать про відсутність зв`язку понесених витрат або придбаних активів із господарською діяльністю такого платника. 
Натомість під час розгляду справи контролюючим органом не спростовано факту придбання позивачем паливних талонів, їх подальшої реалізації контрагентам, а також обліку непроданого залишку талонів на рахунку 39. 
При цьому доводи відповідача зведені переважно до формального посилання на відсутність талонів у інвентаризаційних описах та до твердження про відсутність реалізації саме пального у талонах, тоді як подані позивачем первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій з придбання та подальшого продажу права на отримання пального, посвідченого талонами. 
За таких обставин суд доходить висновку, що висновки Акта перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391 про невикористання ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» у господарській діяльності пального, придбаного у талонах у ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-95», ТОВ «БРЕНТ ОЙЛ-98», ТОВ «ДОНС ОЙЛ» та ТОВ «ЄВРО ОЇЛ ГРУП», є необґрунтованими, а тому не могли бути належною підставою для донарахування позивачу податку на прибуток, податку на додану вартість та штрафних санкцій у відповідній частині.
Відтак суд вважає, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 № 00539800703 та № 00539750703 у частині донарахувань, здійснених за вказаним епізодом, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем не доведено правомірності їх прийняття в цій частині.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Розділ III Податкового кодексу України регулює "Податок на прибуток підприємств" та включає статті із 133 по 142.
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Аналіз вказаних норм свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Щодо висновків податкового органу при відображенні у бухгалтерському та податковому обліку операцій з придбання та подальшого списання стільців металевих, щіток для прибирання, підлогових стійок для одягу та стільців складаних з пластику, суд зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що контролюючим органом зроблено висновки про безпідставне формування позивачем витрат та заниження податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з ТОВ «РАЙТАЛ» та ТОВ «ЕКВІПЛАЙН». 
Як убачається з матеріалів справи, по взаємовідносинам із ТОВ «РАЙТАЛ» податковим органом визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 16930,44 грн та штрафну санкцію 4232,61 грн, а також податкове зобов`язання з ПДВ у розмірі 18811,00 грн і штрафну санкцію 4702,75 грн; по взаємовідносинам із ТОВ «ЕКВІПЛАЙН» - податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 11826,90 грн та штрафну санкцію 2956,73 грн, а також податкове зобов`язання з ПДВ у розмірі 13141,00 грн і штрафну санкцію 3285,24 грн. 
Матеріалами справи підтверджується, що протягом жовтня-листопада 2023 року позивачем дійсно було придбано у ТОВ «РАЙТАЛ» товарно-матеріальні цінності у вигляді стільців металевих та щіток для прибирання на загальну суму 112869,88 грн, а у ТОВ «ЕКВІПЛАЙН» - підлогові стійки для одягу та пластикові складані стільці на загальну суму 78845,72 грн. 
Вказані обставини відповідачем не спростовано та відображені в Акті перевірки. 
Так, згідно акту перевірки, факт отримання товару підтверджується відповідними видатковими накладними, зокрема по ТОВ «РАЙТАЛ» видатковими накладними № 79 від 30.10.2023 та № 80 від 09.11.2023, а по ТОВ «ЕКВІПЛАЙН» - видатковою накладною № 54 від 30.10.2023. 
Зміст висновків контролюючого органу зводиться до того, що зазначені ТМЦ не були використані у господарській діяльності позивача, у зв`язку з чим податковий орган вважав, що підприємство мало збільшити дохід від іншої діяльності та нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ.
Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення обставин використання вказаних товарів поза межами господарської діяльності позивача, їх відчуження без відображення в обліку, безоплатну передачу чи інший факт, який би свідчив про відсутність зв`язку таких активів із діяльністю товариства. 
Натомість податковий орган обмежився лише загальним твердженням про неможливість підтвердити їх зв`язок із господарською діяльністю, що саме по собі не є належним доказом податкового правопорушення. 
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що зазначені ТМЦ були придбані саме для використання у господарській діяльності товариства, використовувалися за прямим призначенням, а в подальшому були втрачені під час переїзду підприємства, у зв`язку з чим при формуванні звітності за 2024 рік було виявлено їх відсутність та проведено списання. 
Суд зазначає, що факт придбання щіток для прибирання, стільців чи стійок для одягу суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність з оптової торгівлі пальним, не є таким, що очевидно не пов`язаний із веденням господарської діяльності, оскільки такі речі за своєю природою можуть використовуватись для забезпечення належного функціонування офісного, адміністративного чи складського процесу суб`єкта господарювання.
Крім того, в Акті перевірки контролюючим органом не зазначено, яким саме чином позивачем було порушено приписи пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України чи підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України. 
Так, податковим органом не наведено належних доказів того, що придбані товари використовувалися у негосподарській діяльності позивача, або мав місце факт відчуження чи іншого використання, яке б тягло податкові наслідки, визначені положеннями вказаних норм права.
Суд зауважує, що за відсутності таких доказів сам лише факт списання активів у зв`язку з їх втратою не може свідчити про безтоварність операції придбання або про неправомірність первісного віднесення відповідних сум до витрат чи податкового кредиту.
За таких обставин суд доходить висновку, що висновки відповідача щодо безпідставності формування позивачем витрат та податкового кредиту за операціями з ТОВ «РАЙТАЛ» та ТОВ «ЕКВІПЛАЙН» є необґрунтованими, а спірні донарахування за цим епізодом не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам податкового законодавства.
Щодо висновків податкового органу про заниження податкових зобов`язань по взаємовідносинам із суб`єктами господарювання, які надавали послуги з консультування, податкового, бухгалтерського та правового супроводження фінансово-господарської діяльності позивача
Зі змісту Акта перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391 вбачається, що контролюючим органом не визнано витрати позивача за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , оскільки не підтверджено зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податків та не доведено факту отримання відповідних послуг. 
За цим епізодом податковим органом визначено податок на прибуток: по ФОП ОСОБА_2 - 92700,00 грн та штрафну санкцію 23175,00 грн; по ФОП ОСОБА_3 - 85500,00 грн та штрафну санкцію 21375,00 грн; по ФОП ОСОБА_4 - 27203,40 грн та штрафну санкцію 6800,85 грн.
Оцінюючи зазначені висновки, суд виходить із того, що господарська діяльність позивача полягає в оптовій торгівлі пальним, що є ліцензійним видом діяльності, пов`язаним із дотриманням значного масиву вимог податкового, акцизного, бухгалтерського, ліцензійного та договірного законодавства. 
Позивач обґрунтовано зазначав, що у штатному розписі підприємства відсутні посади бухгалтерів, юристів, податкових консультантів та інших фахівців відповідного профілю, а тому для забезпечення належного правового та бухгалтерського супроводження господарської діяльності ним залучалися зовнішні спеціалісти на підставі цивільно-правових договорів. Чинне законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового утримання у штаті підприємства юриста, бухгалтера чи податкового консультанта і не позбавляє платника податку права отримувати відповідні послуги від зовнішніх виконавців. 
Як установлено судом, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено, зокрема, Договір № 19/1001 від 19.10.2023 про надання консультаційних послуг з питань ведення та аналізу звітності, а також Договір № 01/11 від 01.11.2023 щодо консультування з питань трансформації звітності у МСФЗ. 
На виконання Договору № 19/1001 сторонами складено акти здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2023 на суму 75000,00 грн, від 30.11.2023 на суму 50000,00 грн та від 29.04.2024 на суму 160000,00 грн; оплата підтверджується платежами від 19.10.2023 на суму 75000,00 грн, від 02.11.2023 на суму 50000,00 грн та від 07.06.2024 на суму 160000,00 грн.
На виконання Договору № 01/11 складено Акт від 28.12.2023 на суму 180000,00 грн та Акт від 29.03.2024 на суму 50000,00 грн, а оплату проведено 03.11.2023 на суму 80000,00 грн, 13.11.2023 на суму 50000,00 грн, 25.11.2023 на суму 50000,00 грн та 25.01.2024 на суму 50000,00 грн. 
Вказані обставини відповідачем не спростовані.
Судом також встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір № 19/10 від 19.10.2023 та Договір № 0101 від 01.01.2024, предметом яких є надання юридичних консультацій. 
Факт надання послуг за Договором № 19/10 підтверджується Актами від 31.10.2023 на суму 65000,00 грн, від 29.12.2023 на суму 200000,00 грн та Актом № 19-10 від 28.03.2024 на суму 160000,00 грн; оплата здійснювалася 31.10.2023, 07.11.2023, 13.11.2023, 25.11.2023 та 07.03.2024. 
Послуги за Договором № 0101 від 01.01.2024 підтверджуються Актом здачі-приймання наданих послуг від 28.04.2024 та відповідною оплатою. 
Надалі, після припинення співпраці з ФОП ОСОБА_2 , позивачем було укладено Договір № 20240603 з ФОП ОСОБА_4 від 03.06.2024, предметом якого були консультації з приводу ведення бухгалтерського та податкового обліку, оподаткування та питань оптимізації господарської діяльності. 
На виконання цього договору сторонами складено Акт надання послуг від 28.06.2024 № 6 на суму 151130,00 грн, а оплата проведена 26.06.2024 на суму 51130,00 грн та 03.07.2024 на суму 100000,00 грн. Акт містить перелік наданих послуг, у тому числі податкове консультування, підготовку та перевірку первинних документів, підготовку пояснень щодо заблокованих податкових накладних та підготовку звітності. 
Судом встановлено, що наведені договори, акти здачі-приймання послуг, платіжні документи та інші матеріали містять усі істотні дані, які дають можливість ідентифікувати сторони правочинів, предмет послуг, період їх надання та вартість. Доказів підроблення, неукладення чи невиконання зазначених договорів відповідачем не надано. 
Також суд враховує, що на адвокатські запити № 22/2 від 22.12.2025 виконавцями були надані деталізовані звіти та перелік виконаних робіт, що додатково підтверджує реальність спірних операцій. Відповідачем не спростовано зміст таких документів, а також не доведено, що вони є недостовірними. 
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона зобов`язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. 
Отже, на відміну від поставки товару чи виконання робіт, результат послуги не завжди має матеріалізований вираз. Саме тому відсутність у актах надмірної деталізації кожної окремої дії виконавця не може автоматично свідчити про відсутність господарської операції, якщо в цілому з документів можливо встановити суть, зміст, обсяг і вартість наданих послуг.
Зокрема в ухвалах від 05.08.2015 у справах №К/800/40727/14 та №К/800/68410/14 Вищим адміністративним судом України вказано на те, що умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту, а власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про дублювання послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «КОМПАНІЯ БІЗНЕС СУПРОВІД», а також від ФОП ОСОБА_4 і цього ж товариства, оскільки залучення декількох консультантів або підрядників не є порушенням законодавства. 
Нормами чинного податкового законодавства не передбачено право контролюючого органу визначати для платника податків оптимальну кількість зовнішніх виконавців чи оцінювати управлінські рішення з точки зору зручності для бізнесу.
При цьому із матеріалів справи вбачається, що послуги різних контрагентів відрізнялися за змістом, спеціалізацією та функціональним призначенням, оскільки одні стосувалися методології обліку та МСФЗ, інші - юридичного консультування, оперативного супроводу питань податкового обліку та розблокування податкових накладних. 
Доводи відповідача щодо технічної помилки в договорі № 19/1001 від 19.10.2023 також не можуть бути покладені в основу податкових донарахувань. 
Із матеріалів справи вбачається, що сторони фактично виконували умови цього договору, що підтверджується підписаними актами приймання послуг, проведенням оплати, а сам договір містив умову про пролонгацію. За таких обставин механічна описка в тексті правочину не спростовує факту реального надання та отримання послуг і не впливає на податкові наслідки фактично вчинених господарських операцій. 
Таким чином, суд доходить висновку, що витрати позивача на отримання консультаційних, бухгалтерських, податкових та юридичних послуг від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 були фактично понесені, підтверджені належними первинними документами, мали безпосередній зв`язок із господарською діяльністю позивача та були обумовлені розумною економічною причиною. Висновки відповідача про протилежне ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними доказами.
Щодо висновків відповідача про безпідставне включення до складу витрат послуг з оренди транспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
Судом установлено, що за цим епізодом контролюючий орган дійшов висновку про безпідставне віднесення позивачем до складу витрат сум, сплачених за оренду транспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 . 
За розрахунками позивача, за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_5 податковим органом визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 57600,00 грн та штрафну санкцію 14400,00 грн, а за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_6 - податкове зобов`язання у сумі 498193,55 грн та штрафну санкцію 124548,39 грн.
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та ФОП ОСОБА_5 були укладені Договори оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № 14/11-2023/БЕЛ та № 14/11-2023/ЗЕЛ від 22.11.2023. У подальшому, у зв`язку зі зміною власника транспортних засобів, які були предметом названих договорів, позивачем укладено договори оренди транспортних засобів від 06.03.2024 із ФОП ОСОБА_6 .
Вказані обставини підтверджені документами, які досліджувалися податковим органом під час перевірки. 
Суд бере до уваги пояснення позивача про те, що оренда відповідних транспортних засобів була зумовлена наміром розширення напрямів діяльності товариства та початку діяльності з перевезення пального.
Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1001 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» для отримання відповідної ліцензії суб`єкт господарювання повинен, зокрема, подати відомості про транспортні засоби та документи, які підтверджують їх наявність у власності, оренді чи користуванні на іншій правовій підставі. Отже, наявність у платника податків відповідних транспортних засобів у власності або користуванні є об`єктивною передумовою здійснення такого виду діяльності.
Згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. При цьому зміст поняття ділової мети не означає, що економічний ефект має настати негайно, достатнім є те, що відповідна операція об`єктивно спрямована на створення умов для його одержання у майбутньому.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 16.12.2019 по справі № 0940/2484/18.
Судом встановлено, що позивач звертався за отриманням ліцензії та отримав її 20.03.2024, а транспортні засоби, які були предметом спірних договорів, були закріплені за підприємством у системі «Шлях». Позивач зазначав, що після отримання ліцензії товариством здійснювалися окремі перевезення як по Україні, так і міжнародні, однак через відсутність достатнього попиту цей напрям діяльності не був продовжений, а договори згодом припинено. Такі доводи узгоджуються зі змістом господарської стратегії позивача та не були спростовані відповідачем належними доказами. 
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу зводяться до суб`єктивного твердження про недоведення необхідності оренди транспортних засобів. 
Водночас податкове законодавство не ставить право платника податку на врахування витрат у залежність від оцінки контролюючим органом ефективності чи комерційної успішності відповідного управлінського рішення. Суд не вбачає підстав вважати, що оренда транспортних засобів для отримання ліцензії та започаткування нового напряму діяльності була позбавлена розумної економічної причини. 
Натомість, такі дії спрямовані на потенційний приріст активів або створення умов для такого приросту в майбутньому, а тому повністю відповідають ознакам господарської діяльності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що витрати позивача на оренду транспортних засобів у ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 були понесені в межах господарської діяльності, обумовлені діловою метою, підтверджені належними доказами та не могли бути виключені зі складу витрат лише з підстав того, що відповідний напрям діяльності надалі не набув бажаного розвитку.
Щодо віднесення до складу витрат сум ПДВ, непідтверджених зареєстрованими податковими накладними після спливу 365 днів, суд зазначає наступне.
Як убачається з Акта перевірки, контролюючим органом зазначено, що позивач у І кварталі 2025 року включив до складу витрат суму ПДВ у розмірі 640657,00 грн, а у ІІ кварталі 2025 року - 516018,00 грн, яка зі спливом 365 днів не була підтверджена зареєстрованими податковими накладними. На цій підставі відповідач донарахував позивачу податок на прибуток у сумі 208201,50 грн та штрафну санкцію 52050,38 грн, виходячи з того, що право на віднесення таких сум до витрат виникає лише після спливу 1095 днів.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 365 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг (видачі з каси) або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг (видачі з каси) або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.
У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
Суд зазначає, що наведена норма встановлює імперативний, чітко визначений граничний строк реалізації права платника на податковий кредит - 365 днів. Після спливу цього строку право на податковий кредит припиняється. 
Податковий кодекс України не містить положень, які б зобов`язували платника податку утримувати такі суми поза витратами до спливу 1095 днів, а також не встановлює, що строк 1095 днів регулює порядок віднесення вказаних сум до витрат для цілей податку на прибуток.
Посилання відповідача на 1095-денний строк є помилковим, оскільки цей строк стосується інших податкових правовідносин і не регулює випадки втрати права на податковий кредит за пунктом 198.6 статті 198 ПК України, а також порядок відображення відповідних сум у складі витрат. 
Суд зазначає, що втрата платником права на податковий кредит унаслідок спливу 365 днів означає, що сума ПДВ уже не може бути використана для зменшення податкового зобов`язання з ПДВ, а відтак фактично набуває характеру витрат платника податків. Протилежний підхід призводив би до необґрунтованого подвійного податкового навантаження, що не відповідає загальним засадам податкового законодавства, визначеним статтею 4 ПК України. 
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що висновки відповідача щодо безпідставного віднесення позивачем до витрат сум ПДВ, непідтверджених зареєстрованими податковими накладними після спливу 365 днів, є необґрунтованими.
Щодо висновків податкового органу про невірне визначення суми від`ємного значення за лютий та березень 2024 року, суд зазначає наступне. 
Із Акта перевірки вбачається, що відповідач дійшов висновку про безпідставне задекларування позивачем суми від`ємного значення, яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ, у розмірі 88477,00 грн, а також про невірне визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у розмірі 162770,00 грн, внаслідок чого, на думку податкового органу, було занижено ПДВ до сплати за березень 2024 року. На цій підставі відповідачем зменшено від`ємне значення на 88477,00 грн та донараховано ПДВ у сумі 162770,00 грн із застосуванням штрафної санкції 40692,50 грн. 
Разом з тим суд зазначає, що Акт перевірки не містить належного, чіткого та зрозумілого розкриття суті встановленого порушення. 
Так, контролюючим органом фактично перелічені подані декларації та уточнюючі розрахунки, однак не наведено послідовного розрахунку, з якого можна було б встановити, які саме показники, в якому саме рядку декларації, з яких підстав і в який спосіб були визначені податковим органом як помилкові. 
Суд зазначає, що лише посилання на норми пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України та Порядку № 21 без розкриття фактичного механізму порушення не відповідає критеріям належного обґрунтування індивідуального акта. 
Суд зауважує, що обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення в адміністративній справі покладається саме на суб`єкта владних повноважень.
Проте, Акт перевірки не містить даних, які б надавали змогу встановити фактичну підставу донарахувань, а тому висновку відповідача, викладені в акті, не можуть бути визнані достатньо обґрунтованими. 
З огляду на викладене суд доходить висновку, що зменшення від`ємного значення на суму 88477,00 грн, а також донарахування позивачу ПДВ у сумі 162770,00 грн та застосування штрафної санкції є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами. 
Відтак, суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00540040703, яким ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 88 477,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 22 119,25 грн.
Щодо висновків податкового органу про відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку на суму ПДВ 233333,33 грн та на обсяг постачання 6623127,63 грн, суд зазначає наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що за висновками Акта перевірки позивачем в порушення пунктів 201.1, 201.10 статті 201, а також пункту 89 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України не зареєстровано податкові накладні в ЄРПН на загальну суму ПДВ 233333,33 грн, а також на обсяг постачання 6623127,63 грн. На підставі цих висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.12.2025 № 00539950703 про застосування штрафних санкцій у сумі 136951,91 грн. 
Оцінюючи правомірність висновків податкового органу в частині нереєстрації податкових накладних на суму ПДВ 233333,33 грн, суд виходить із такого.
Відповідно до підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Під постачанням товарів згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.
Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.
Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням;
Не вважаються постачанням товарів операції з реалізації відповідно до кримінального процесуального законодавства України товарів, визначених частиною сьомою статті 293 Митного кодексу України, що здійснюються особами, зазначеними у пункті 180.2-2 статті 180 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що 18.10.2023 на поточний рахунок позивача за платіжною інструкцією № 526 було помилково перераховано 600000,00 грн від ФОП ОСОБА_7 , які вже 19.10.2023 були повернуті як помилково зараховані. 
Також 27.12.2023 ТОВ «СХІД ОІЛ ГРУП» помилково сплатило на адресу позивача 500000,00 грн за платіжною інструкцією № 101020356. Після надходження листа про повернення коштів від 29.12.2023 ці кошти того ж дня були повернуті за платіжною інструкцією № 173. 
Аналогічно 16.01.2024 ТОВ «СХІД ОІЛ ГРУП» помилково перерахувало 300000,00 грн за платіжною інструкцією № 101020399, про що повідомило позивача, а 18.01.2024 товариством було повернуто ці кошти за платіжною інструкцією № 201. 
Позивач зазначав, що вказані кошти не були оплатою за постачання товарів чи послуг, а сам відповідач дослідив первинні документи, що підтверджували як помилкове зарахування, так і повернення коштів. 
Су зазначає, що за відсутності між сторонами відповідних договірних відносин щодо постачання товарів або послуг та за умови повернення помилково зарахованих коштів такі суми не утворюють об`єкта оподаткування ПДВ і не породжують обов`язку зі складання та реєстрації податкових накладних. 
Помилкове перерахування коштів не є первинною подією в розумінні статті 187 ПК України, якщо відсутня операція постачання та відсутній намір сторін на виконання відповідного договору. 
За таких обставин, у позивача об`єктивно були відсутні правові підстави для реєстрації податкових накладних на суми 100000,00 грн за жовтень 2023 року, 83333,33 грн за грудень 2023 року та 50000,00 грн за січень 2024 року, визначені відповідачем. 
Щодо висновків податкового органу про нереєстрацію податкових накладних на обсяг постачання 6623127,63 грн, суд зазначає, що ці висновки є похідними від попередніх висновків контролюючого органу за епізодами, з якими позивач не погоджується, зокрема в частині застосування підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Суд звертає увагу на те, що зі змісту Акта перевірки не вбачається, які саме господарські операції та які саме податкові накладні входять до цього обсягу постачання.
Відповідачем не наведено переліку операцій, щодо яких у позивача виник обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних, не зазначено конкретні дати виникнення такого обов`язку та не зазначено механізм обчислення відповідного обсягу постачання. 
За таких умов висновок про порушення позивачем пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України не може вважатися належно доведеним. 
З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 № 00539950703 про застосування штрафних санкцій у розмірі 136951,91 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.11.2025 № 338110902 про застосування штрафних санкцій у сумі 680000,00 грн за порушення правил обігу підакцизних товарів, суд зазначає наступне.
Як установлено судом, Актом документальної планової виїзної перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391 контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем статті 29 Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», яке, на думку відповідача, полягало у здійсненні ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» оптової торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії у періоди з 04.01.2024 по 11.01.2024 та з 12.04.2024 по 17.04.2024. 
На підставі вказаного висновку відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2025 № 338110902, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 680000,00 грн. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За змістом підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Водночас результати такої перевірки та прийняте за її наслідками рішення мають ґрунтуватися на належних, допустимих і достатніх доказах.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 29 Закону № 3817-ІХ оптова торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним.
Роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Суб`єкти господарювання здійснюють оптову або роздрібну торгівлю пальним виключно у споживчій тарі об`ємом до 5 літрів включно без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, на право роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право оптової торгівлі пальним на кожне місце оптової торгівлі пальним, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або місцезнаходженням постійного представництва нерезидента.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Оптова торгівля пальним (крім оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі) та роздрібна торгівля пальним здійснюються виключно з місць оптової або роздрібної торгівлі пальним відповідно.
Оптова торгівля пальним за відсутності місць оптової торгівлі здійснюється:
з місця/в місці зберігання пального, оптової торгівлі пальним, в якому ліцензіат здійснює придбання та/або отримує послуги із зберігання пального, за умови що відпуск пального здійснюється суб`єктом господарювання, який отримав відповідно ліцензію на право зберігання пального, на право оптової торгівлі пальним у такому місці;
у транспортному засобі, на якому переміщується та/або в якому зберігається пальне.
Забороняється роздрібна торгівля пальним, крім реалізації пального у споживчій тарі об`ємом до 5 літрів включно, в інших місцях, ніж автозаправні станції/автогазозаправні станції/автогазозаправні пункти/бункерувальники газонаповнювальних станцій/газонаповнювальних пунктів/проміжні склади балонів із скрапленим вуглеводневим газом/спеціалізовані магазини з продажу газу, крім роздрібної торгівлі скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом.
Здійснення роздрібної торгівлі скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом дозволяється за наявності у ліцензіата місця роздрібної торгівлі пальним, в якому розташовані газонаповнювальні станції/газонаповнювальні пункти/проміжні склади балонів із скрапленим вуглеводневим газом/спеціалізовані магазини з продажу газу, та внесення відомостей про державні номерні знаки спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом, з яких здійснюватиметься роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.
Роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом здійснюється з обов`язковим застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, відомості про які внесені до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.
З аналізу положень зазначених норм убачається, що оптова торгівля пальним підлягає ліцензуванню, а застосування санкцій за порушення правил обігу підакцизних товарів можливе лише за умови належного встановлення факту здійснення саме тієї діяльності, яка підпадає під ознаки оптової торгівлі пальним без необхідної ліцензії. 
З матеріалів справи убачається, що контролюючий орган послався на дані ЄРАН та ЄРПН, зокрема зазначив, що 04.01.2024 ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» реалізувало пальне ПСП «НОВЕ ЖИТТЯ», про що свідчить акцизна накладна № 90000390659 від 04.01.2024, зареєстрована о 16:53:00, а також на дані податкових накладних, зареєстрованих у відповідних періодах. 
Щодо періоду з 12.04.2024 по 17.04.2024 відповідач посилався на акцизні накладні № 9090880768 від 12.04.2024 та № 9091069010 від 12.04.2024, а також на таблиці, наведені у акті перевірки. 
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у наведених таблицях відсутня графа «акцизна накладна», а з указаними контролюючим органом періодами збігається виключно графа «дата реєстрації податкової накладної». 
Відтак, фактично висновок про здійснення оптової торгівлі пальним без ліцензії відповідач побудував на підставі дати реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а не на підставі належно встановленої дати фактичного здійснення відповідної господарської операції. 
За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.
Відтак висновок про порушення законодавства не може ґрунтуватися виключно на формальному співпадінні дат реєстрації податкових накладних без дослідження первинних документів, які підтверджують фактичний зміст, дату та характер господарської операції.
Крім того, відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
За операціями з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості застосовується касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Водночас дата складання чи реєстрації податкової накладної не є тотожною фактичній даті здійснення оптової торгівлі пальним у розумінні чинного законодавства про обіг пального. 
Суд зауважує, що реєстрація податкової накладної чи акцизної накладної в інформаційній системі є елементом податкового адміністрування, але сама по собі не доводить усіх елементів складу правопорушення, покладеного відповідачем в основу спірного рішення.
Суд також враховує, що відповідач у тексті Акта перевірки визнав, що первинні, бухгалтерські та інші документи були надані позивачем у повному обсязі. 
Однак в Акті перевірки, а також під час розгляду справи відповідачем не наведено належного аналізу таких первинних документів саме на предмет встановлення дати фактичного відпуску пального, дати переходу права розпорядження товаром, змісту договірних відносин із контрагентами, а також відсутності у позивача відповідної ліцензії саме на момент вчинення операції. 
Натомість контролюючий орган обмежився посиланням на відомості інформаційних систем і дійшов висновку, який не випливає безпосередньо з наведених даних. 
Оцінюючи доводи сторін у сукупності, суд виходить із того, що для покладення на платника податків відповідальності у вигляді штрафної санкції у розмірі 680000,00 грн контролюючий орган повинен довести склад правопорушення. 
Проте відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у періоди з 04.01.2024 по 11.01.2024 та з 12.04.2024 по 17.04.2024 позивач здійснював саме оптову торгівлю пальним без ліцензії.
Висновки Акта перевірки в цій частині ґрунтуються не на безпосередньому встановленні господарських операцій, а на ототожненні дати реєстрації податкових накладних з датою здійснення ліцензованої діяльності, що не можна визнати обгрунтованим. 
Суд зауважує, що застосування санкцій за порушення правил обігу підакцизних товарів є заходом юридичної відповідальності, а відтак рішення про їх застосування має відповідати критеріям законності, обґрунтованості та вмотивованості. За відсутності належних доказів фактичного здійснення позивачем оптової торгівлі пальним без ліцензії у визначені контролюючим органом періоди спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає таким критеріям.
Таким чином, суд доходить висновку, що висновки Акта перевірки від 10.11.2025 № 42415/20-40-07-03-06/45358391 в частині порушення ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» статті 29 Закону України № 3817-ІХ є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.11.2025 № 338110902 про застосування штрафних санкцій у сумі 680000,00 грн прийняте без належного правового обґрунтування, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України.
Також, в адміністративному позові міститься клопотання стягнути на користь ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у сумі 80 000,00 грн., остаточний розмір яких та докази, передбачені ст. 134, ч. 7 ст. 139 КАС України, будуть подані додатково до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на викладене, враховуючи заяву позивача та ті обставини, що до закінчення судових дебатів у справі зазначені докази позивачем не надані, суд вважає за необхідне надати позивачу строк – п?ять днів після ухвалення рішення для подання суду доказів про розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 45358391, 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, оф. 1007) до Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ: 43983495, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539800703 у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 2 159 196,78 грн. та штрафної санкції 539 799,19 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539750703, яким ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 855 957,50 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00540040703, яким ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 88 477,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 22 119,25 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.12.2025 р. № 00539950703, яким до ТОВ «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» застосовано штрафні санкції у розмірі 136 951,91 грн за порушення термінів реєстрації податкових накладних;
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 28.11.2025 р. № 338110902 щодо застосування штрафних санкцій у сумі 680 000,00 грн. за порушення правил обігу підакцизних товарів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ: 43983495, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ: 45358391, 61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, оф. 1007) суму судового збору у розмірі 33 280,00 грн. (тридцять три тисячі двісті вісімдесят гривень). 
Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «ХАЙ-ЕНЕРДЖІ-ТРЕЙД» строк – п?ять днів після ухвалення рішення для подання суду доказів про розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи.
Роз?яснити позивачу, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу залишається без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року. 

Суддя Н.А. Полях