Справа № 420/39828/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування до позивача непередбаченого законодавством порядку поновлення пенсії, із протиправним втручанням та безпідставним внесенням змін до його електронної пенсійної справи в режимі «макетної обробки», без використання стандартних алгоритмів розрахунку пенсії ІКІС ПФУ, у значно меншому розмірі, без автоматичних перерахунків, осучаснення й індексації у розмірі, в порядку та у спосіб, не передбачених чинним законодавством на момент нарахування до виплати, зокрема у протоколах/ розрахунку №951070147282 від 06.06.2024 року та 29.04.2025 року;
- зобов`язати відповідача негайно усунути виявлену дискримінацію шляхом скасування всіх змін, внесених відповідачем до електронної пенсійної справи позивача в режимі «макетної обробки», як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством та відновлення попередніх значень;
- зобов`язати відповідача негайно усунути виявлену дискримінацію шляхом скасування результатів протиправних розрахунків пенсії, здійснених із порушенням вимог законодавства, зокрема протоколів/розрахунків №951070147282 від 06.06.2024 року та 29.04.2025 року;
- зобов`язати відповідача застосувати до позивача загальний, передбачений законом порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або «макетного» втручання в електронну пенсійну справу;
- зобов`язати відповідача включити позивача до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства в редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії для фактичної виплати;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок поточної пенсії позивача та недоотриманої пенсії позивача починаючи з 01.02.2017 року із застосуванням індексації, перерахунків як непрацюючій особі, нарахуванням доплати за понаднормовий стаж у відповідності до ст.28 Закону №1058 та здійснити виплату пенсії в чинній редакції на момент виконання судового рішення на визначений банківський рахунок позивача, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за моральну шкоду в сумі 250 000 грн.;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач 06.06.2025 року отримав лист пенсійного органу від 28.05.2025 року, з якого дізнався, що відповідач здійснив нарахування його поновленої пенсії за період з 01.11.2024 року по 31.05.2025 року в сумі 39539,71 грн. та планує у червні 2025 року здійснити виплату на банківський рахунок позивача. Водночас, до цього листа відповідач додатково надав рішення №951070147282 від 29.04.2025 року з якого вбачається, що пенсійний орган знову здійснив перерахунок пенсії позивача як “Працюючій” особі в розмірі не на момент виплати пенсії, без здійснення її осучаснення та перерахунків, про що вказує примітка “Ознака роботи” - “Працює”, в графі “Особливості” - “Не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 01.03.2023 по довічно”, що підтверджує здійснення відповідачем протиправного ручного втручання в пенсійну справу позивача із застосуванням модулю “Макетна обробка”.
Вважаючи вищевказані обставини протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду по справі №420/39828/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов. 
Під час розгляду справи від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду у справах №420/30108/23 та № 420/38250/24 виконані Головним управлінням у повному обсязі, з врахуванням того Рішення суду не містять жодної правової оцінки щодо можливості отримання позивачем пенсії на інших умовах ніж її розраховано Головним управлінням, а також зазначення відповідних правових норм, які регулюють питання заявлені позовними вимогами у цій справі. При цьому, "Макетна обробка" - це спеціальний спосіб опрацювання електронної пенсійної справи в інтегрованій інформаційній системі Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ). Макетна обробка є обов`язковим етапом виконання судових рішень у сфері пенсійного забезпечення, оскільки без неї неможливо внести зміни до електронної системи ПФУ та забезпечити законність і точність розрахунків. Виконання рішення суду щодо пенсійної справи без макетної обробки фактично неможливе, оскільки саме макетна обробка є технічним етапом реалізації судового вердикту. Вона забезпечує внесення змін до електронної пенсійної справи та контроль відповідності розрахунків вимогам суду. Це прямо випливає з норм законодавства про обов`язковість виконання судових рішень та процедур Пенсійного фонду України.
Також у відзиві щодо стягнення з Головного управління за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди було зазначено, що така вимога також є безпідставною, оскільки за загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають питання про: наявність такої шкоди, протиправність в діяннях з боку Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини останнього в її заподіянні. При цьому відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди.
Ухвалою суду від 16.01.2026 року провадження у справі №420/39828/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 10.03.2026 року.
На виконання вищевказаної ухвали, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслало до суду матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд у справі встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України. 
Після досягнення пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з 05.11.2006 року була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю.
Припинення виплати пенсії з моменту виїзду за кордон оскаржувалось позивачем в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року по справі №420/30108/23 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №951070147282 від 26.04.2023 року, винесене стосовно ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2017 року, з одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів, здійснити автоматичні перерахунки індексації та/або масові перерахунки пенсії відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів У країни від 01.04.2020 №251 та від 20 лютого 2019 р. №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" в редакції дійсної на момент нарахування до фактичної виплати пенсії, врахувати надбавку до пенсії відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», з урахуванням раніше виплачених сум пенсій.
За твердженням відповідача, на виконання судового рішення по справі №420/30108/23 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2017 року. Доплата по перерахунку пенсії не проводилась, оскільки зазначеним судовим рішенням не зазначено спосіб, у який необхідно проводити виплату пенсії позивачу, який проживає в Ізраїлі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 року у справі №420/38250/24 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
За твердженням відповідача, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.05.2025 року, пенсія за червень 2025 року в розмірі 5 648,53 грн. та доплата за період з 01.02.2017 року по 31.05.2025 року в сумі 507 689,10 грн. (сума доплати з урахуванням рішення суду від 26.01.2024 року) була нарахована на червень поточного року на визначений рішенням суду банківський рахунок, що стороною позивача не заперечувалось.
Водночас, за твердженням сторони позивача, за протоколом перерахунку пенсії від 29.04.2025 року, здійсненого на виконання рішення №951070147282 від 29.04.2025 року, вбачається повторне застосування з 01.11.2024 року до пенсії наступних особливостей: був пенсіонером з 05.11.2006 року, не підлягають МП, призначена за рішенням суду в твердому розмірі – з 01.03.2023 року, призначення за рішенням суду – з 01.02.2017 року по довічно.
З протоколу перерахунку пенсії від 06.06.2024 року вбачається, що починаючи з 01.02.2017 року та у подальших перерахунках розмір пенсії за віком (ст.27) (2000,03 грн.* 0,55013) складає 1 100,28 грн.
У той же час, з протоколу перерахунку пенсії від 29.04.2025 року вбачається, що починаючи з 01.11.2024 року та у подальшому розмір пенсії за віком (ст.27) (12 347,07 грн.* 0,40750) складає вже 5 031,43 грн., але місяцем підвищення розміру пенсії при всіх наступних перерахунках є - 01.03.2023 року (твердий розмір).
Крім того, сторона позивача посилається на те, що відповідно до протоколів перерахунків від 06.06.2024 року та 29.04.2025 року вбачається факт того, що пенсія в 2025 році за період, починаючи з 01.02.2017 року, була виплачена в розмірі, встановленому на момент припинення виплати, замість розміру, що мав би бути нарахований на момент прийняття рішення про поновлення пенсії.
Вважаючи вищевказані дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.1 статті 1 Закону №1058-IV пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Положенням частини 2 ст.5 Закону № 1058-IV визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.
Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Умови призначення та розмір пенсії за віком визначено статтями 26, 27 Закону №1058-IV. В свою чергу, статтею 28 Закону №1058-IV врегульовано мінімальний розмір пенсії за віком.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Згідно ч.2 ст.28 Закону №1058-ІV з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
За ч.3 ст.28 Закону №1058-ІV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".
Аналізуючи вищевказані приписи чинного законодавства суд доходить висновку, що з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону №1058-IV, та будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому поновлено виплату пенсії за рішенням суду, Законом №1058-IV не встановлено.
Законами України про Державний бюджет України на відповідний календарний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків.
Таким чином, перерахунок пенсій здійснюється автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Як було встановлено судом, позивач є громадянином України, з 05.11.2006 року йому була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася до виїзду за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю. 
На виконання судового рішення по справі №420/30108/23 здійснено поновлення та перерахунок пенсії позивача з 01.02.2017 року, із врахуванням підвищень у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати, доплати за понаднормований стаж, доплати до мінімальної пенсійної виплати, та з 2019 року – індексації. 
Водночас, за протоколом перерахунку пенсії від 29.04.2025 року, здійсненого на виконання судового рішення по справі №420/38250/24, вбачається з 01.11.2024 року застосування до пенсії позивача наступних особливостей: не підлягають МП, призначена за рішенням суду в твердому розмірі – з 01.03.2023 року.
З цього приводу суд зазначає, що відповідач, застосовуючи до пенсійних виплат позивача в графі "Особливості" позначку «Не підлягають МП, призначення за рішенням суду в твердому розмірі – з 01.03.2023 року», не зазначив відповідних законодавчих підстав для перерахунку пенсії позивача в твердому розмірі. При цьому, Закон №1058-IV не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати.
Суд також акцентує увагу на тому, що жодним вищезгаданим судовим рішенням не був встановлений конкретний розмір пенсії позивача.
Отже, суд доходить висновку, що при перерахунку позивачу пенсії, проведеному 29.04.2025 року на виконання судового рішення по справі №420/38250/24, пенсійним органом з 01.11.2024 року було безпідставно встановлено особливість «Не підлягають МП, призначення за рішенням суду в твердому розмірі – з 01.03.2023 року», що призвело до порушення прав позивача на належний розрахунок пенсії.
Суд також враховує, що відповідно до абз.3 ч.2 ст.27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Частинами 1 та 2 статті 42 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.
Розділ XV Закону №1058-ІV доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Також Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 №124 установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої 42 Закону №1058-ІV затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-ІV (далі - Порядок № 124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-ІV.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що з моменту поновлення позивачу виплати пенсії, розмір пенсії за віком не має сталої величини, оскільки зазнає змін, виходячи з мінімального розміру пенсії, відповідних надбавок та підвищень розміру пенсії.
Аналогічний висновок було викладено у постанові П?ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 року по справі №420/3499/25.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
При цьому суд звертає увагу на те, що хоча вказаний Порядок і затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проте, враховуючи пункт 1 Порядку №124, його дія поширюється не лише на проведення індексації пенсій у 2019 році, а й на її проведення в наступні роки.
Відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Окрім того, слід зазначити, що з 01.10.2017 відповідно до Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.
З аналізу розрахунку пенсії позивача з 29.04.2025 року, вбачається, що розрахунок пенсії здійснений в режимі ручного управління – «макетна обробка», на підставі судового рішення по справі №420/38250/24. Особливості: Не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. – з 01.03.2023 року. Розмір пенсії за віком (ст.27) – 5 031,43 грн.
Тобто, згідно вищевказаного розрахунку пенсії від 29.04.2025 року вбачається факт нарахування з 01.11.2024 року пенсії у фіксованому розмірі.
На думку суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виконало покладений на нього обов`язок щодо нарахування і виплати позивачу пенсії, з урахуванням обов`язкових автоматичних масових перерахунків. Виплата позичу пенсії у фіксованому розмірі відбулась неправомірно, що призвело до порушення права позивача на перерахунок пенсії, оскільки Закон №1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати, тому дії пенсійного органу стосовно запровадження окремого порядку виплати пенсії, не встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є протиправними.
За таких обставин суд доходить висновку, що при перерахунку позивачу пенсії з 01.11.2024 року відповідачем було безпідставно встановлено особливість "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 01.03.2023 року ", що призвело до порушення права на належний розрахунок пенсії, відповідно до ст.28 Закону №1058-ІV, постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" та від 01.04.2020 року №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ст.42 Закону №1058-ІV
Враховуючи вищевказане, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії позивача за період з 01.11.2024 року, з урахуванням її осучаснення, відповідно до статей 27, 28 та частин другої, третьої статті 42 та пунктів 41, 43 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", є протиправними.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача за період з 01.11.2024 року, з урахуванням її осучаснення, відповідно до статей 27, 28 та частин другої, третьої статті 42 та пунктів 41, 43 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році".
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині скасування результатів протиправного розрахунку пенсії, здійсненого 06.06.2024 року, та повторне здійснення перерахунку пенсії з 01.02.2017 року, оскільки, як було встановлено судом вище, на виконання судового рішення по справі №420/30108/23 вже було здійснено поновлення та перерахунок пенсії позивача з 01.02.2017 року, про що свідчить розрахунок від 06.06.2024 року. При цьому, вказаний розрахунок пенсії включає підвищення у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати, доплати за понаднормований стаж, доплати до мінімальної пенсійної виплати, та з 2019 року – індексації, та не містить відомостей про застосування до пенсії позивача макетної обробки, а також твердого розміру пенсійної виплати.
Крім того, як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, доплата за період з 01.02.2017 року по 31.05.2025 року в сумі 507 689,10 грн. (сума доплати з урахуванням рішення суду від 26.01.2024 року) була нарахована на червень поточного року на визначений рішенням суду банківський рахунок.
Щодо заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд зазначає, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Разом з тим, суд зауважує, що матеріали вказаної адміністративної справи не містять відповідних доказів, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за моральну шкоду.
Щодо заявленої вимоги в частині нарахування та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159), компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
За ст. 3, 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.
Таким чином, основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, а саме добровільно чи на виконання рішення суду.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14.
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Таким чином, суд дійшов висновку про передчасність заявленої вимоги так як спірні пенсійні виплати позивачу відповідачем ще не нараховані та виплачені, а тому позовні вимоги в цій частині, як передчасні, задоволенню не підлягають.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16) та Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).
Приписами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо заявленої вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. Наявність визнаних судом протиправних дій пенсійного органу сама по собі не свідчить, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення. 
За таких обставин судом не вбачається необхідності застосування положень статті 382 КАС України одночасно з прийняттям рішення по суті позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи наявність для часткового задоволення позовної заяви, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого судового на суму 968,96 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 року, з урахуванням її осучаснення, відповідно до статей 27, 28 та частин другої, третьої статті 42 та пунктів 41, 43 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 року, з урахуванням її осучаснення, відповідно до статей 27, 28 та частин другої, третьої статті 42 та пунктів 41, 43 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році".
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя О.В. Білостоцький