ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 401/319/24
провадження № 22-ц/4809/332/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служба у справах дітей Світловодської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Васечко Олексій Ігорович, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Андріянова С. М.) від 08.09.2025, 
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
05.02.2024 ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник - адвокат Васечко Олексій Ігорович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про таке:
1) позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 на підставі судового наказу № 401/546/21, виданого Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 24.03.2021.
Позов обґрунтовано тим, що з 18.02.2017 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у якому у них народилася дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
11.01.2024 Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив рішення, яким шлюб між подружжям розірвав. 
Колишнє подружжя проживає окремо. 
З 2015 року позивач проходить службу в Збройних Силах України. Він надає ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дитини, від 12000 до 15000 грн щомісяця, а також забезпечує сина усім необхідним, але через специфіку його служби не мав змоги контролювати на які потреби відповідачка витрачає надані ним кошти. Як з`ясувалося вона їх витрачала на придбання алкогольних напоїв. 
Крім того, він неодноразово звертався до органів Національної поліції у зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно нього та їхнього сина, зокрема економічного характеру. Відповідачка продавала домашній посуд, кухонний інвентар, дитячий одяг, побутову техніку. У жовтні 2023 року позивач звернувся до органу поліції у зв`язку із викраденням відповідачкою з будинку батарей опалення. Тим самим вона залишила будинок, у якому проживає дитина, без опалення на осінньо-зимовий період. 
26.09.2023 відповідачка оформила у приватного нотаріуса заяву про відмову від свого малолітнього сина ОСОБА_4 , та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.
11.01.2024, на підставі результатів обстеження умов проживання дітей, відповідно до складених актів, начальник Служби у справах дітей Світловодської міської ради вирішив влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (дитину відповідача від першого шлюбу) на тимчасове проживання до рідної сестри позивача – ОСОБА_6 . 
08.01.2024 позивач прийшов у відпустку й забрав дитину, а оскільки він і надалі проходить військову службу, а залишати дитину з матір`ю небезпечно, він звернувся до Служби у справах дітей по питанню тимчасового влаштування дитини в сім`ю ОСОБА_6 . 
Згідно з наказом начальника Служби у справах дітей Світловодської міської ради від 11.01.2024 № 2 малолітнього ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю ОСОБА_6 .
Крім того, ще 24.03.2021 Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області видав судовий наказ у справі № 401/546/21 згідно з яким з ОСОБА_1 належить стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після влаштування дітей в іншу сім`ю відповідачка почала погрожувати позивачу пред`явити це судове рішення до виконання.
Позивач вважає, що з огляду на поведінку відповідачки щодо дитини, вона заслуговує на позбавлення батьківських прав, а з огляду на те, що дитина не проживає з матір`ю, то є підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами та припинення їх стягнення загалом (том 1, а. с. 1 – 10).
2.Короткий зміст рішення суду
08.09.2025 Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів відмовив повністю. Суд скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.04.2024 про зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу від 24.03.2021 у справі №401/546/21.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивач не довів доказами того, що аліменти, які з нього стягуються на користь ОСОБА_2 вона витрачає не на утримання дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а також не довів, що дитина проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні.
Крім того, суд врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків, проте підстав для його застосування за встановлених ним обставин справи не знайшов (том 2, а. с. 70 – 77).
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Васечко Олексій Ігорович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.09.2025 у справі № 401/319/24, просить скасувати це рішення й ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
Апелянт вказав, що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області вважає незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Він повторив основні доводи своєї позовної заяви, що надавав матеріальну допомогу відповідачці на тримання їх спільної дитини, але через специфіку несення ним військової служби не мав змоги контролювати куди саме вона витрачає ці кошти. Згодом з`ясувалося, що відповідачка витрачає їх не на дитину, а на алкогольні напої. 
Вона систематично зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, подає поганий приклад дитині та створює загрозу її життю та здоров`ю, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про нього, не цікавиться його життям, вчиняла домашнє насильство, зокрема економічного характеру (продавала дитячі речі, посуд, побутову техніку), що створювало небезпеку для життя і здоров`я малолітнього та стало підставою для влаштування дитини у сім`ю ОСОБА_6 .
ОСОБА_2 оформила у приватного нотаріуса заяву про відмову від свого малолітнього сина, ОСОБА_3 , та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, що є прямим і беззаперечним доказом свідомого ухилення від своїх обов`язків та небажання брати участь у житті сина. Однак суд не надав належної оцінки цьому доказу, прийнявши на віру пояснення відповідачки про «тиск з боку позивача» та «стан сильного душевного хвилювання». 
Суд проігнорував протоколи про вчинення відповідачкою домашнього насилля, рішення Служби у справах дітей від 11.01.2024 про тимчасове влаштування дитини до іншої родини, а також показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про незадовільний стан дитини. 
Таким чином, апелянт вважає, що через неправильну оцінку доказів суд неправильно визначив характер правовідносин сторін, що потягло хибне застосування норми матеріального права (том 2, а. с. 84 – 87). 
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
До Кропивницького апеляційного суду від відповідачка ОСОБА_2 , від імені якої діє представник – адвокат Чирочка Наталії Вікторівна, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено незгоду з доводами та вимогами апелянта через їх необґрунтованість. Вказується, що 2015 року позивач проходить військову службу, тож здебільшого вдома був відсутній, а їх син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно жив з матір`ю і саме вона ним опікувалася. Стосовно рішення Служби у справах дітей від 11.01.2024 про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 до родини ОСОБА_6 , то наказом начальника Служби у справах дітей від 21.03.2024 № 24 дію попереднього наказу було припинено і з того часу дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Суд врахував позитивні характеристики відповідачки та висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Щодо згаданої позивачем заяви відповідачки про відмову від свого малолітнього сина ОСОБА_10 та надання згоди на позбавлення батьківських прав, то вона її надала на прохання сестри позивача задля штучного створення передумов його звільнення з тривалої військової служби. З цією ж метою було, нібито, скоєно нею адміністративні правопорушення (том 2, а. с. 115 – 119).
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Світловодської міської ради, відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
5.Позиції учасників справи, висловлених у судовому засіданні 
Апелянт ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Васечко Олексій Ігорович підтримав апеляційну скаргу.
Відповідачка ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник – адвокат Чирочка Наталія Вікторівна апеляційну скаргу не визнала.
Служби у справах дітей Світловодської міської ради повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника в судове засідання не забезпечила.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 20).
Відповідно до витягу про реєстрацію у житловому приміщенні від 27.02.2024 № 81 з 03.02.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 10.03.2021 ще й ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 75).
26.09.2023 ОСОБА_2 склала нотаріально посвідчену заяву, якою повідомила, що відмовляється від свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно нього (том 1, а. с. 44).
Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 11.01.2024 у справі № 401/3976/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (том 1, а. с. 21 - 22).
Наказом начальника служби у справах дітей Світловодської міської ради від 11.01.2024 № 2 малолітнього ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_11 (дітей відповідачки у справі) влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_2 , так як діти залишилися без батьківського піклування (том 1, а. с. 45).
Наказом начальника служби у справах дітей Світловодської міської ради від 21.03.2024 № 24 припинено дію наказу начальника служби у справах дітей Світловодської міської ради від 04.01.2024 «Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » (том 1, а. с. 103). 
Наказом начальника служби у справах дітей Світловодської міської ради від 21.03.2024 № 25 малолітнього ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_11 влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю ОСОБА_12 , яка проживає по АДРЕСА_3 так, як діти залишилися без батьківського піклування (том 1, а. с. 102).
Відповідно до копії характеристики, що складена вихователем молодшої групи ЗДО № 19 від 19.02.2024, дитина ОСОБА_13 систематично відвідує садочок. Мати, ОСОБА_14 приводить та забирає дитину вчасно. Дитина завжди охайна та доглянута. Мати цікавиться життям дитини та завжди спілкується з вихователями щодо виховання дитини. В стані алкогольного сп`яніння в садочок не приходила (том 1, а. с. 82).
Згідно з копією характеристики Центру надання соціальних послуг ТГ Великоандрусівської сільської ради ОСОБА_2 працювала соціальним працівником з 02.09.2019, а з 05.02.2021 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У спілкуванні з колегами рівна, доброзичлива і привітна, в скрутних ситуаціях націлена на знаходження компромісних рішень (том 1, а. с. 83).
Відповідно до копії наказу директора закладу дошкільної освіти (ясла – садок) № 18 комбінованого типу комунальної власності Світловодської міської ради від 16.04.2024 № 33-к ОСОБА_2 прийнята на посаду помічника вихователя для дітей віком від 3-х років з 19.04.2024 по 31.05.2024 (том 1, а. с. 174).
Згідно з копією наказу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.07.2024 ОСОБА_2 було тимчасово, на період відсутнього працівника, призначено на посаду головного спеціаліста відділу перерахунку пенсій № 1 (том 1, а. с. 210).
Згідно з наказом від 10.03.2025 ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста перерахунку пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за згодою сторін (том 2, а. с. 38).
Відповідно до довідки КНП «Світловодська ЦРБ» від 20.03.2024 ОСОБА_2 на обліку лікаря-психіатра не перебуває (том 1, а. с. 176).
Згідно з відповідю КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня» (лист від 17.05.2024) на запит суду встановлено, що 18.09.2023 ОСОБА_2 у супроводі чоловіка звернулась на консультацію до лікаря-психіатра. Рекомендовано госпіталізувати до психіатричного відділення, але на стаціонарному лікування не знаходилась (том 1, а. с.181).
Відповідно до копії характеристики, складеної головою квартального комітету № 7 вбачається, що ОСОБА_2 за час проживання за адресою: АДРЕСА_4 , зарекомендувала себе з позитивної сторони. Виховує двох синів, діти завжди охайні та доглянуті. Веде здоровий спосіб життя (том 1, а. с. 84).
Згідно з копією характеристики, складеної головою правління ОСББ «Конька 27» від 29.02.2024, ОСОБА_2 за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 зарекомендувала себе як ввічлива та не конфліктна. Веде здоровий спосіб життя. Конфліктних ситуацій та скарг від сусідів за час проживання не надходило, алкогольними напоями не зловживає (том 1, а. с. 85).
Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що вони з позивачем проживають по сусідству й неодноразово бачив дитину у незадовільному стані, дитина була голодна, мати не займалась вихованням сина.
Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою позивача й за час проживання відповідачки у будинку спостерігала, як син ОСОБА_9 не ходив до садочка, завжди гуляв сам, а мати з ним ніколи з ним не гуляла та не займалась його вихованням.
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вони з ОСОБА_2 знайомі з дитинства, з 2018 по 2019 роки разом працювали у соцзахисті. Відповідачка відповідальна, щира та доброзичлива, завжди піклувалася про своїх синів. Фактів зловживання відповідачкою алкогольних напоїв за час роботи у соцзахисті не було.
Свідок ОСОБА_16 , яка є колишньою сусідкою сторін по справі, в судовому засіданні пояснила, що відповідачка завжди піклувалася про своїх дітей. ОСОБА_2 дуже уважна та доброзичлива людина, а її діти завжди доглянуті. Факти вживання відповідачкою алкогольних напоїв ОСОБА_16 не відомі.
Свідок ОСОБА_5 , який є сином відповідачки пояснив, що на теперішній час проживає разом з мамою, бабусею та молодшим братом ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначив, що мама завжди піклувалася про нього з молодшим братом, завжди варить їсти, ходить на роботу та займається їх вихованням. Ніякої алкогольної залежності у матері немає.
За висновком виконавчого комітету Світловодської міської ради від 14.06.2024 № 585 недоцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такий висновок зроблено на підставі результатів перевірки Служби у справах дітей Світловодської міської ради, попередніх рішень про тимчасове влаштування дітей у іншу сім`ю, характеристик на ОСОБА_2 , її пояснень. (том 1, а. с. 200 - 204).
З огляду на вік малолітнього ОСОБА_3 (на час вирішення цієї справи у суді першої інстанції дитині не виповнилося і п`яти років), суд не заслуховував його думку про вирішення спору між його батьками щодо нього. 
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на піклування батьків.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. ч. 6 - 8 ст. 7 СК України).
Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України (тут наведено ту редакцію статті Кодексу, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а саме:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У цій справі позивач ОСОБА_1 , батько малолітнього ОСОБА_3 , поставив питання про позбавлення матір дитини – ОСОБА_2 батьківських прав з тих підстав, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно їх спільної дитини, зловживає алкогольними напоями, відмовилася від дитини.
Крім того, у зв`язку із можливим позбавленням відповідачки батьківських прав, а також у зв`язку із тим, що дитину тимчасово влаштовано до іншої сім`ї, позивач вважав, що підстави для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відпали.
Сімейний кодекс України не містить такої дефініції як «позбавлення батьківських прав», але розкриває його зміст через встановлення підстав та умов позбавлення таких прав. 
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 надано юридичну характеристику позбавлення батьківських прав.
Згідно з цією характеристикою, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
При позбавленні батьківських прав батька або матері відбувається втручання в його/її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому законом.
Водночас відбувається втручання у відповідне право дитини, проте таке втручання має відповідати найкращим її інтересам.
Отже, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). З огляду на це, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Перелік підстави для позбавлення батьківських прав, наведений законодавцем у ч. 1 ст. 164 СК України, є вичерпними. Жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
За змістом пунктів 1 – 3, 5, 6 ч. 1 ст. 164 СК України передбачені ними підстави для позбавлення батьківських прав застосовні лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зокрема передбачене п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Натомість тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України дає підстави вважати, що такий вид відповідальності може настати внаслідок наявності у батька або матері таких психічних та поведінкових розладів, як хронічний розладу вживання алкоголю («алкоголізм» - застарілий термін) або ж хронічних розладів вживання психоактивних речових. 
Пленум Верховного Суду України у вище згаданій постанові від 30.03.2007 № 3 роз`яснив судам, зокрема таке: хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками (п. 16 постанови); не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин (п. 18 постанови).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достатності та достовірності, які встановлені ст. ст. 77 – 80 ЦПК України.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Оцінюючи доводи позивача про те, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, суд першої інстанції правильно констатував, що у справі відсутні належні та допустимі докази - медичні висновки про наявність у неї хронічного розладу вживання алкоголю (хронічного алкоголізму), а тому її не можна позбавити батьківських з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України.
Згідно з наданою на вимогу суду відповіддю КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 17.05.2024 № 3247/10 ОСОБА_2 двічі, з 30.04.2019 по 13.05.2019 та з 06.05.2022 по 13.05.2022 знаходилася на стаціонарному лікуванні в наркодиспансері з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Постійне вживання. Крім того, 18.09.2023 ОСОБА_2 зверталася на консультацію, їй рекомендована госпіталізація до психіатричного відділення, але на стаціонарному лікуванні не знаходилися (том 1, а. с. 181). 
Цей доказ не був спростований відповідачем та доводить те, що відповідачка мала певний рівень проблем із вживанням алкогольних напоїв, потребувала медичної допомоги, яку отримувала в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».
Це вказує на рівень усвідомлення нею наявності цієї проблеми та намагання позбутися її. 
Проте їй не був посталений діагноз саме хронічного розладу вживання алкоголю (хронічного алкоголізму), а тому за обставин цієї справи до спірних правовідносин сторін норма п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України не застосовується.
З огляду на обставини, якими позивач обґрунтував свою вимогу про позбавлення відповідачки батьківських прав, також відсутні підстави для застосування у цій справі до правовідносин сторін положення пунктів 1, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 164 СК України.
Щодо передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_10 , то зі змісту позовної заяви вбачається, що, на тлі зловживання алкогольними напоями відповідачка стала вчиняти домашнє насильство відносно позивача та їх сина ОСОБА_10 , зокрема насильство економічного характеру так, як вона витрачала кошти, які їй надавав позивач, для придбання алкогольних напоїв, продала необхідну домашню техніку, опалювальні елементи з житла, дитячі речі, занедбала дитину, не приділяла їх належної уваги.
На підтвердження того, що відповідачка продала домашню побутову техніку позивач надав власні письмові поясненнями від 03.11.2023, які відібрані ст. лейтенантом поліції ОСОБА_17 , але які не містять підпису самого ОСОБА_1 (том 1, а. с. 37, 38), а також заявами та поясненнями його сестри ОСОБА_6 від 08.12.2023 до відділення поліції № 1 м. Світловодськ (том 1, а. с. 39 - 42). 
Проте відомості, що такі заяви були перевірені, а вказані у них інформація підтвердилися, у справі відсутні. 
До того ж позивач не пояснив суду, як такі обставини, навіть якби вони були належним чином доведені, вплинули на виконання відповідачкою обов`язку з виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею гарантованого законом рівня освіти, тобто чи могли такі обставини стати підставою для позбавлення батьківських прав згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин, адже основне призначення побутової техніки – полегшення виконання домашньої роботи дорослими, тож відсутність електроприладів прямо на виховання, фізичний і духовний розвиток дитини не впливає. 
На підтвердження доводів про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства позивач надав до суду наступні докази: 
-тимчасові заборонні приписи щодо кривдника ОСОБА_2 стосуються вчинення нею дій відносно потерпілого ОСОБА_1 , а не дитини (том 1, а. с. 30, 31);
-постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.08.2023 у справі № 401/3048/23 згідно з якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 26.08.2023 вона вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , позбавивши його права користуватись предметами першої необхідності (том 1, а. с. 33);
-постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.08.2023 у справі № 401/3072/23 згідно з якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 22.08.2023 вона вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , позбавивши його права користуватися предметами першої необхідності (том 1, а. с. 35);
-постанов Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.09.2023 у справі № 401/3122/23 згідно з якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: 27.08.2023 вона вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, відносно свого чоловіка ОСОБА_1 , ображала його, висловлюючись ненормативною лексикою та порушила вимогу термінового заборонного припису (АА 316221) складеного працівниками поліції раніше, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з чоловіком (том 1, а. с. 34).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Надані позивачем до суду докази у справі підтверджують те, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняла домашнє насильство у формі економічного та психологічно насильства стосовно свого чоловіка - ОСОБА_1 , позивача у справі.
Проте конфлікти між подружжям (натепер колишнім подружжям) не можуть бути підставою для позбавлення одного з них батьківських прав.
Водночас доказів того, що відповідачка вчиняла домашнє насильство відносно малолітнього сина ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що малолітній ОСОБА_13 був присутнім при вчиненні його матір`ю дій, які надалі були кваліфіковані судами як економічне або психологічне насильство над його батьком. Навіть, якщо припустити що це так, то через свій вік він очевидно не міг оцінити характер та значення вчинюваних відповідачкою дій щодо позивача, а тому у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина жодного разу не визнавалася постраждалою від психологічного насильства матері.
Щодо постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.06.2022 у справі № 401/1220/22, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 184 СК України, а саме: 24.04.2022 вона ухилилася від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, що виявилося у тому, що її син неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вживаючи алкогольні напої на дачах лісозаводу по АДРЕСА_5 , потрапив до реанімаційного відділення внаслідок сильного сп`яніння (том 1, а. с. 32).
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що це судове рішення не має преюдиціного значення для справи № 401/319/24, яка переглядається в апеляційному порядку, оскільки стосується невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо іншої її дитини - ОСОБА_5 , а не малолітнього ОСОБА_3 .
Докази стверджуваного позивачем вчинення відповідачкою економічного насильства стосовно малолітнього ОСОБА_4 , під яким розуміється умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, можливості користуватися ними, у справі відсутні.
З акту обстеження умов проживання від 11.01.2024 вбачається, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відомо, що неповнолітній ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_3 проживають в індивідуальному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Будинок підключений до мереж водопостачання та постачання електричної енергії, опалювальна система електрична, але електричні обігрівальні панелі відсутні. У будинку холодно, брудно. Водночас у дітей є окрема кімната з двоярусним ліжком, столом, комодом для зберігання речей, діти забезпечені одягом відповідно до їх віку та сезону, іграшками (том 1, а. с. 23).
Як вбачається з акта проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 від 11.01.2024 фактичний догляд за дитиною здійснює мати ОСОБА_2 . Дитина хвора, має високу температуру тіла. У житлі низький рівень гігієни. Проте дитина не залучена до протиправної діяльності, не повідомляє про небезпеку, батьки присутні за місцем проживання дитини, не виявляють візуальних ознак дії алкогольних чи психотропних речовин, не мають ознак фізичного насильства, але виявлено ознаки небезпечної поведінки батька та матері. У помешканні відсутнє тепло (том 1, а. с. 24 – 29).
Отже, єдиною загрозою для дитини, яка була об`єктивно встановленою є відсутність тепла та опалювальних пристроїв у житлі. Низький рівень гігієни у цьому випадку є оціночним судженням, яке не підкріплене об`єктивними даними. 
При цьому, з акта проведення оцінки рівня безпеки дитини вбачається, що на той час у помешканні були присутні обоє батьків (сторін у справі). 
Відсутність тепла у будинку ОСОБА_1 пояснив тим, що ОСОБА_2 віднесла електричні опалювальні елементи у ломбард, а ОСОБА_2 жодних пояснень щодо причин, з яких у житлі не було тепла не надала. Таким чином, інших причин, окрім як дії відповідачки, які спричинили серед зими відсутність тепла у будинку, в якому проживають діти, не встановлено.
Водночас відомості цього акту спростовують твердження позивача про те, що відповідачка продала дитячі речі, адже під час огляду було встановлено наявність у кімнаті дітей необхідних меблів, відповідного дитячого одягу та іграшок.
Менш з тим, саме відсутність в холодну пору року у житлі опалювальних пристроїв та тепла, що було встановлено 11.01.2024, стало підставою для прийняття начальником Служби у справах дітей рішення від 11.01.2024 про влаштування на тимчасове проживання малолітнього ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_5 у сім`ю ОСОБА_6 (том 1, а. с. 45).
Отже, факт недогляду з боку відповідачки за малолітнім ОСОБА_18 мав місце у січні 2024 року й став підставою для передачі дитини тимчасово в іншу сім`ю, але доказів того, що така ситуація в сім`ї сторін у справі була тривалою, що для дитини настали тяжкі наслідки, докази відсутні. 
Дійсно, відповідачка не надала обґрунтованого пояснення цій ситуації, не вказали на причини її виникнення, не довела відсутності своєї вини. 
Проте загрозлива для дитини ситуація була виправлена шляхом тимчасового влаштування у сім`ю тітки, а згодом - баби. 
Щодо показань допитаних у судовому засіданні свідків, то вони є суперечливим та полягають у висловлюванні суб`єктивного ставлення до відповідачки та оцінок її, як матері, проте не містять повідомлень про конкретні обставини виконання/невиконання нею батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина ОСОБА_10 .
Стосовно посвідченої нотаріально заяви ОСОБА_2 від 26.09.2023, на яку в апеляційній скарзі зроблено наголос, про те, що вона відмовляється від свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно нього, то ця заява не має юридичного значення так, як відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
До того ж ця заява була зроблена ще 14.12.2020, проте у справі відсутні доказами, які б доводили реальності висловлених у заяві намірів відповідачки. При цьому звертає увагу на себе та обставина, що дитина весь час знаходилася з матір`ю, а батько дитини (відповідач), через особливості несення військової служби, лише періодично знаходився вдома. З огляду на це неможна стверджувати про те, що з часу заяви відповідачка припинила виконувати свої батьківські обов`язки. 
Крім того, у п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22вказано таке: «СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини».
Ще одним аргументом позивача, який він навів у своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі, полягає у тому, що відповідачка витрачала грошові кошти, які він їй надавав, не на дитину, а на придбання алкогольних напоїв. 
Та обставина, що позивач надавав відповідачці грошові кошти у формі грошових переказів підтверджується письмовими доказами у справі – копіями виписок з банківського рахунку позивача з 2021 по 2024 роки (том 1, а. с. 108 – 124) та копіями платіжних інструкцій про сплату аліментів (том 1, а. с. 104 – 107).
Щодо добровільного переказу коштів відповідачці, то для цього існують правові підстави, а саме: у цей період сторони у справі перебували у шлюбі, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України зобов`язанні матеріально підтримувати один одного; у цей період відповідачка здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України вона мала право на утримання від позивача – батька дитини; насамкінець відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України заробітна плата є об`єктом права спільної сумісної власності.
Відомості про цільове призначення цих переказів відсутні, а тому відповідачка самостійно розпоряджалася ними. При цьому достовірні дані про те, на які ці були витрачені ці кошти у справі відсутні. 
Стосовно аліментів, які були сплачені позивачем згідно з платіжними інструкціями від 26.09.2023, від 15.10.2023, від 30.10.2023, від 14.11.2023, то будь-яких доказів нецільового використання відповідачкою цих коштів також немає. Водночас, як вже згадувалося у цій постанові, згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 від 11.01.2024 дитина забезпечена необхідним одягом, іграшками, меблями. Відомості про незабезпечення матір`ю дитини продуктами харчування чи іншими необхідними речами відсутні. 
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (наприклад, див. постанову Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з оцінкою доказів у справі, яку надав суд першої інстанції, та правильністю його висновку про те, що позивач не довів обставин, якими обґрунтовував свій позов, зокрема те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про нього, не цікавиться його життям, вчиняла домашнє насильство економічного характеру стосовно дитини, а її поведінка загрожує безпеці життя і здоров`я малолітнього сина.
Щодо доведеної обставини - відсутності тепла у житлі, в якому проживає дитина, яка була встановлена 11.01.2024, то хоча ця ситуація і була загрозливою для дитини, проте тяжких наслідків для неї не настало.
Інших фактів безвідповідального батьківства відповідачки щодо малолітнього сина ОСОБА_10 у справі не встановлено. 
Після розлучення з позивачем змінила місце проживання і тепер проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_12 , у сім`ю якої згідно з наказом начальника Служби у справах дітей світловодської міської ради від 21.03.2024 № 25 тимчасово влаштовані малолітній ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_19 (том 1, а. с. 102), тобто відповідачка продовжує перебувати у постійному контакті з сином ОСОБА_10 , але під контролем баби дитини, яка за висновком Служби у справах дітей заслуговує на довіру.
Подальших даних соціального супроводу сім`ї про наявність загроз для дитини немає, підтвердженням чого є, зокрема, негативний висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. При цьому з кінця березня 2024 року до часу ухвалення місцевим судом рішення у справі (08.09.2025) дитина фактично проживає з матір`ю. 
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи.
Суд першої інстанції у цій справі взяв до уваги те, що загроза для здоров`я дитини минула, відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав, загалом вона характеризується позитивно, зокрема згідно з характеристикою вихователя молодшої групи ЗДО № 19 вона систематично відвідує садочок, дитина ОСОБА_9 виглядає охайно і доглянутою, мати цікавиться життям дитини. Суд також взяв до уваги обґрунтований висновок органу опіки та піклуванні, який ґрунтується на дослідженні умов проживання дитини та стосунків у її сім`ї.
Тож, суд дійшов правильного висновку, що у справі не встановлено достатньо фактів, щоб обґрунтувати застосування крайнього заходу впливу - позбавлення матері батьківських прав стосовно сина ОСОБА_10 .
В інакшому випадку за обставин цієї справи таке втручання у право відповідачки на сімейне життя не можна було б вважати пропорційним, а втручання у право дитини на сімейне виховання збоку матері – таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, адже теперішнє середовище дитини, зокрема її спілкування з матір`ю, не є для неї явно непридатним або неблагополучним. Тому, якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю - матір`ю, старшим братом та бабою по лінії матері.
З огляду на таке суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 .
Встановивши, що малолітній ОСОБА_13 фактично продовжує проживати з матір`ю, а позивач – батько дитини проживає окремо від дитини, підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав немає, тобто обставини, які були підставою для видачі Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області судового наказу від 24.03.2021 у справі № 401/546/21, не змінилися, суд правильно відмовив у задоволені позовної вимоги про припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 на підставі.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
10.Про судові витрати
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій немає. 
З цієї ж причини немає підстав для розподілу судових витрат позивача (апелянта), які він поніс у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку. 
Відповідачка заяву про розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не подала.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Васечко Олексій Ігорович, залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.09.2025 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 30.06.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник