КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року справа № 320/74/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 25 грудня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Головного військового клінічного госпіталю Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Головного військового клінічного госпіталя Національного військово- медичного клінічного центру Міністерства оборони України від 22.08.2022;
- зобов`язати провести нову військово-лікарську комісію у відповідності до військової частини, де зараз проходить військову службу ОСОБА_1 1987 року народження з урахуванням правової позиції суду про визнання рішення ЦВЛК від 22.08.2022 протиправним. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з лютого 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України, куди був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що перше серйозне ураження здоров`я він отримав ще у 2012 році під час служби в Державній пенітенціарній службі України, а саме поєднану краніо-цервікальну травму, забій головного мозку з вогнищем геморагії та перелом поперечного відростку С7 хребця. Через зазначену травму у 2013 році позивач був звільнений зі служби за станом здоров`я. Попри це, 24.02.2022 позивач добровільно прибув до ТЦК та СП для проходження військової служби.
Під час виконання службових обов`язків 27.02.2022 позивач потрапив під авіаудар, унаслідок чого отримав контузію та загострення попередніх травм, що підтверджується виписним епікризом №1275/215. Зокрема, було діагностовано закриту хлистову спінальну травму шийного відділу хребта, міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз та кили міжхребцевих дисків. Позивач наголошує, що через значне погіршення самопочуття, набряки кінцівок та різкий біль у спині він втратив можливість виконувати не лише бойові завдання, а й звичні побутові справи, оскільки при піднятті речей вагою понад 5 кг у нього відмовляють руки та відчувається різкий біль у спині.
Позивач вважає висновки військово-лікарських комісій В/Ч НОМЕР_1 від 28.06.2022 та Головного військового клінічного госпіталю від 28.08.2022, якими його визнано обмежено придатним до служби, незаконними та такими, що підлягають скасуванню. На думку сторони позивача, відповідачі невірно застосували норми Наказу МОУ №402 від 14.08.2008. Зокрема, стверджується, що за наявності значних порушень функцій організму, підтверджених медичними документами, комісії мали застосувати пункт "а" відповідних статей Розкладу хвороб (зокрема статті 78 та 64), що передбачає непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, замість пунктів, що визначають обмежену придатність.
Додатково представник позивача зауважує, що відповідачами не було належним чином досліджено всі наявні медичні документи та наслідки ураження здоров`я, що фактично унеможливлює подальшу життєдіяльність позивача у звичному режимі та проходження ним військової служби. Позивач наполягає на необхідності проведення нової ВЛК з урахуванням усіх фактичних обставин його стану здоров`я та правової позиції щодо протиправності попередніх рішень. До позову додано клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 (суддя ОСОБА_2) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десять днів для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України щодо визначення кола відповідачів та чіткого формулювання змісту позовних вимог щодо кожного з них; заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві реалізувати своє право на звернення до суду протягом шестимісячного строку звернення до суду.
12.03.2024 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій повідомлено, що Військова частина НОМЕР_1 була залучена в якості співвідповідача помилково та у вказаній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а єдиним відповідачем у справі є Головний військовий клінічний госпіталь Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України, до якого заявлені наступні позовні вимоги:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Головного військового клінічного госпіталя Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України від 22.08.2022;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України Головного військового клінічного госпіталя Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України провести нову військово-лікарську комісію у відповідності до військової частини, де зараз проходить військову службу ОСОБА_1 , 1987 року народження, з урахуванням правової позиції суду про визнання рішення ЦВЛК від 22.08.2022 протиправним.
Також, у вказаній заяві наведені додаткові обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 (суддя ОСОБА_2) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
16.07.2024 на адресу суду через підсистему "Електронний Суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наголошує на тому, що Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь" є неналежним відповідачем у даній справі. Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, для проведення експертизи створюються спеціальні органи - військово-лікарські комісії, які можуть бути штатними або позаштатними. Відповідач вказує, що саме Центральна військово-лікарська комісія є керівним органом із військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, якому безпосередньо підпорядковуються всі штатні ВЛК.
Відповідач зазначає, що НВМКЦ "ГВКГ" за своєю організаційно-правовою формою є багатопрофільним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, а не органом військового управління, уповноваженим на прийняття чи перегляд постанов ВЛК. Згідно з положеннями відомчих нормативних актів, госпіталь призначений для лікувально-профілактичної та реабілітаційної діяльності, тоді як організація та контроль військово-лікарської експертизи, а також розгляд скарг на рішення підпорядкованих ВЛК, належать до виключної компетенції ЦВЛК.
Крім того, представник відповідача акцентує на тому, що ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати або затверджувати постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України. Оскільки позивач оскаржує саме рішення військово-лікарської комісії, відповідач вважає, що вимоги мають бути звернені до відповідного органу військового управління (ЦВЛК або штатної ВЛК), а не до лікувального закладу, при якому така комісія може бути створена. З огляду на викладене, відповідач стверджує про відсутність у НВМКЦ "ГВКГ" адміністративної процесуальної дієздатності щодо предмета даного спору та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
17.07.2025 на адресу суду від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву засобами поштового зв`язку.
04.03.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 прийнято адміністративну справу №320/74/24 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення Військової частини НОМЕР_1 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в адміністративній справі №320/74/24.
26.09.2025 Національним військово-медичним клінічним центром "Головний військовий клінічний госпіталь" подано до суду через підсистему "Електронний Суд" клопотання про долучення доказів, яким на виконання ухвали суду від 27.08.2025 надано витребувані судом докази.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2026 визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з позовом до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України, куди був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 13.09.2005 (а.с. 26-31).
З матеріалів справи вбачається, що погіршення стану здоров`я позивача вперше було зафіксовано у 2012 році під час його служби в Державній пенітенціарній службі України. Згідно з випискою-епікризом Чернігівської обласної лікарні №13587 (а.с. 14-15), у 22.08.2012 позивач отримав поєднану краніо-цервікальну травму (ЗЧМТ), забій головного мозку з вогнищем геморагії у правій скроневій долі, а також закриту хребетно-спинномозкову травму шийного відділу з переломом поперечного відростку С7 хребця зліва. 
У період з 22.08.2012 по 06.09.2012 позивач перебував на лікуванні у Чернігівській обласній лікарні, а з 07.09.2012 по 24.09.2012 - у лікарні УМВС (виписний епікриз №1535 від 24.09.2012 (а.с. 16-17)). 
У 2013 році позивач був звільнений зі служби в пенітенціарній системі за станом здоров`я через наслідки вказаної травми.
24.02.2022, попри наявні захворювання, позивач добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та розпочав проходження військової служби.
27.02.2022 під час виконання обов`язків військової служби позивач переніс авіаудар, унаслідок чого отримав контузію. 
Згідно з медичною документацією (виписний епікриз №1275/215 від 19.04.2022 (а.с. 20-21)) у позивача було діагностовано наслідки поєднаної краніоцервікальної травми у вигляді загострення синдрому посттравматичної цервікалгії, міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного відділу хребта на рівні С3-С7, кили міжхребцевих дисків та нестабільність сегменту С6-С7. За медичною допомогою позивач звернувся у квітні 2022 року після виникнення ускладнень: набряків шиї та рук, обмеження рухливості кінцівок та різкого болю в спині.
У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач був направлений на медичний огляд. 
28.05.2022 госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_1 видала довідку військово-лікарської комісії, якою визнала позивача обмежено придатним до військової служби на підставі статті 64-б, 23-б графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 24). 
Надалі позивач пройшов медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь". За результатами огляду 22.08.2022 було винесено рішення, оформлене відповідною Довідкою військово-лікарської комісії №4782 від 22.08.2022, згідно з яким позивача також було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі статей 78-б, 64-г, 75-в, 41-б, 23-б графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ. У довідці зазначено, що позивачу протипоказана служба у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 25).
Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №4050 від 01.09.2022 в/ч НОМЕР_1 встановлено основне захворювання позивача: хронічна вертеброгенна цервікалгія, люмбоішалгія, стадія нестійкої ремісії (а.с. 22). 
Незгода позивача з Довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" №4782 від 22.08.2022 щодо встановленого ступеня придатності до служби та її відповідності фактичному стану здоров`я стала підставою для звернення до суду з даним позовом. При цьому заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закону №3543-ХІІ).
Згідно із статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону).
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону №2232-XII).
Згідно з частиною 9 статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Главою 6 Розділу ІІ Положення №402 передбачена процедура медичного огляду військовослужбовців.
Так пунктом 6.1 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 визначено, що направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами
Відповідно до пункту 6.4 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Згідно з пунктом 6.6 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у військових лікувальних закладах за територіальним принципом. Військовослужбовці, крім того, оглядаються ВЛК за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.
При медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я (пункт 6.9 глави 6 Розділу ІІ Положення №402).
Відповідно до пункту 6.10 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).
Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.
За приписами абзацу 1 пункту 6.12 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 у разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці за станом здоров`я не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.
Відповідно до пункту 6.26 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 щодо військовослужбовців, визнаних непридатними до служби в високомобільних десантних військах, спецспорудах, до підводного керування танків, до роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, відряджень за кордон, у ММО тощо, ВЛК одночасно вирішують питання про придатність їх до військової служби за графами I, II, III Розкладу хвороб залежно від військового звання з подальшим затвердженням свідоцтва про хворобу штатною ВЛК.
Досліджуючи дотримання відповідачем процедури проведення військово-лікарської експертизи, суд зазначає, що главою 6 Розділу ІІ Положення №402 передбачена чітка послідовність дій щодо медичного огляду військовослужбовців.
Так, пунктом 6.9 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 визначено, що при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК зобов`язана враховувати не лише діагноз, а й фактичну працездатність, військовий фах, досвід та можливість подальшого проходження служби на посаді, яка найбільше відповідає стану здоров`я особи.
Надаючи правову оцінку доводам Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" щодо його неналежності як відповідача у даній справі з посиланням на те, що оспорювана довідка винесена самостійним суб`єктом владних повноважень - гарнізонною військово-лікарською комісією, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Системний аналіз положень КАС України свідчить, що за загальним правилом відповідачем в адміністративному процесі виступає юридична особа, яка наділена адміністративною процесуальною дієздатністю.
З метою всебічного та повного з`ясування організаційно-правового статусу органу, що видав оспорюваний акт, судом досліджено Положення про Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь", затверджене наказом Командувача Медичних сил Збройних Сил України від 03.12.2021 № 209 (далі - Положення №209), наказ начальника Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 24.12.2021 № 409 "Про організацію лікувально-діагностичної роботи Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" в 2022 році" (далі - Наказ №409), а також Положення про гарнізонну військово-лікарську комісію НВМКЦ "ГВКГ" клініки амбулаторної допомоги, затверджене начальником Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" 23.12.2021 (далі - Положення від 23.12.2021). 
Згідно з Положенням №209 Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь" є провідним багатопрофільним, лікувально-профілактичним, науковим та експертним закладом охорони здоров`я у системі Міністерства оборони України, який створений як єдина юридична особа, має самостійний баланс, ідентифікаційний код, відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України та печатку зі своїм найменуванням. До засадничих функцій та завдань Центру віднесено не лише надання спеціалізованої медичної допомоги, а й безпосереднє забезпечення діяльності військово-лікарської експертизи в межах визначеної зони відповідальності.
На виконання зазначених завдань, відповідно до пункту 13.23 Наказу № 409, з метою проведення диспансерної та експертної роботи, при закладі було призначено позаштатну постійно діючу гарнізонну військово-лікарську комісію по організації і проведенню диспансеризації (у складі згідно з додатком № 5 до вказаного Наказу).
Згідно з пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 Положення від 23.12.2021 гарнізонна військово-лікарська комісія НВМКЦ "ГВКГ" складається зі службових (посадових) та інших осіб Центру, зокрема лікарів за терапевтичним та хірургічним фахом. Комісія утворюється виключно з метою організації та проведення військово-лікарської експертизи безпосередньо в структурі клініки амбулаторної допомоги Центру.
Аналіз наведених приписів нормативно-правових актів дає суду підстави для висновку, що гарнізонна військово-лікарська комісія за своєю правовою природою є внутрішнім, позаштатним, колегіальним органом самого лікувального закладу. Вказана комісія не має статусу самостійної юридичної особи, не володіє відокремленим майном, не має власного ідентифікаційного коду, поточних чи розрахункових рахунків, а її матеріально-технічне, фінансове та кадрове забезпечення повністю покладено на юридичну особу - НВМКЦ "ГВКГ". Члени комісії є працівниками або військовослужбовцями Головного військового клінічного госпіталю, а сама комісія діє на підставі штатного розпису та наказів керівництва Центру.
У сфері публічно-правових відносин колегіальні органи, які створені всередині юридичної особи та не наділені статусом самостійного суб`єкта правових відносин, уособлюють собою ту юридичну особу, при якій вони утворені. Оскільки позаштатна гарнізонна ВЛК діє від імені та в межах повноважень лікувального закладу, належним відповідачем щодо оскарження її рішень, оформлених відповідними довідками, є сама установа - Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь".
У разі оскарження в судовому порядку актів або дій колегіального органу, який не має статусу юридичної особи, належним відповідачем у справі є саме та юридична особа, у структурі якої цей орган створений та функціонує, оскільки саме вона є носієм адміністративної процесуальної дієздатності та суб`єктом, на який у разі задоволення позову можуть бути покладені відповідні зобов`язання чи судові витрати.
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що Національний військово-медичного клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь" є належним відповідачем у даній справі, який повинен відповідати за позовом у межах оскарження рішень створеної при ньому гарнізонної ВЛК. Відтак, процесуальні підстави для заміни відповідача або визнання його неналежним - відсутні.
Обґрунтовуючи протиправність рішення гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 22.08.2022 №4782, позивач покликається на неврахування реальної тяжкості його стану, що підтверджується тривалою історією хвороби. Як встановлено судом, позивач має зафіксований анамнез поєднаної краніо-цервікальної травми (ЗЧМТ) та перелому поперечного відростку С7 хребця, що підтверджується випискою-епікризом №13587 від серпня 2012 року та виписним епікризом №1535 від вересня 2012 року.
Після отриманої 27.02.2022 контузії, стан позивача суттєво погіршився, що зафіксовано у виписному епікризі №1275/215, де встановлено діагноз: закрита хлистова спінальна травма шийного відділу хребта, міжхребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного відділу на рівні С3-С7, кили міжхребцевих дисків С5-С6, С6-С7 та нестабільність сегменту С6-С7. Вказані патології згідно з Розкладом хвороб (Додаток 1 до Положення №402) охоплюються статтями 64 та 78.
За результатами медичного огляду позивача госпітальною ВЛК військової частини НОМЕР_1 (Довідка від 28.05.2022) та гарнізонною ВЛК НВМКЦ "ГВКГ" (Довідка від 22.08.2022), позивача визнано обмежено придатним до військової служби. 
При цьому судом встановлено, що винесенню оскаржуваної довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 22.08.2022 № 4782 передувало повне, всебічне та поглиблене медичне обстеження позивача, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи первинними експертно-медичними документами, а саме: витягом із книги №14 протоколів засідань гарнізонної ВЛК НА+ВМКЦ "ГВКГ" 2022 рік (почато 19.08.2022,законічено 30.08.2022) (а.с. 109-112), карткою №4782 обстеження та медичного огляду військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с. 113-114), медичною характеристикою на ОСОБА_1 (а.с. 115), протоколами проведення магнітно-резонансної томографії (а.с. 116, 117, 121), протоколом огляду невролога (а.с. 116 зворотній бік, 121 зворотній бік-122), протоколом ЛОР-огляду (а.с. 118), електрокардіограмою (а.с. 119-120), протоколом огляду офтальмолога (а.с. 123).
Згідно з матеріалами справи, з метою об`єктивної оцінки ступеня порушення функцій організму та визначення реального стану здоров`я позивача, ОСОБА_1 був послідовно та всебічно оглянутий повним складом лікарів-спеціалістів гарнізонної ВЛК, призначених відповідно до Наказу № 409. Кожен із залучених профільних спеціалістів здійснив клінічний огляд позивача із занесенням детальних анамнестичних даних та об`єктивного статусу до відповідних розділів картки медичного огляду.
У межах вказаного лікарсько-експертного дослідження, з метою верифікації скарг позивача на больовий синдром у хребті та наслідки перенесеної бойової контузії, відповідачем було проведено комплекс високотехнологічних інструментальних, радіологічних та лабораторних обстежень. Зокрема, матеріали справи містять протоколи послідовних процедур магнітно-резонансної томографії, які охопили різні анатомічні відділи хребта позивача. За результатами аналізу графічних зображень МРТ шийного відділу хребта лікарями-рентгенологами та невропатологом Центру було детально верифіковано наявність деформуючого спондильозу, міжхребцевого остеохондрозу на рівні сегментів С3-С7, кил міжхребцевих дисків С5-С6, С6-С7, а також явищ нестабільності сегменту С6-С7. Окрім МРТ-діагностики, позивачу було проведено оглядову та прицільну рентгенографію у відповідних проєкціях, клініко-лабораторні дослідження, а також інструментальну функціональну діагностику серцево-судинної системи шляхом зняття та опису електрокардіограми. Особам віком понад 40 років, відповідно до вимог спеціального законодавства, додатково проведено вимірювання внутрішньоочного тиску.
Крім безпосередніх результатів клініко-інструментальних досліджень, гарнізонною військово-лікарською комісією у відповідності до пункту 6.9 Глави 6 Розділу ІІ Положення № 402 було всебічно досліджено, проаналізовано та долучено до матеріалів експертної справи медичну та службову характеристики позивача, які були надані командуванням військової частини за місцем безпосереднього проходження ним військової служби. У вказаних характеристиках містилися відомості щодо фактичної працездатності позивача, його військового фаху, специфіки виконання ним повсякденних та бойових завдань, а також висновки безпосереднього керівництва щодо можливості подальшого залучення військовослужбовця до виконання обов`язків військової служби.
На підставі зібраних доказів, даних МРТ-скринінгу, лабораторних аналізів та враховуючи наявну в анамнезі поєднану краніо-цервікальну травму 2012 року та бойову контузію від 27.02.2022, кожен лікар-спеціаліст комісії у межах своєї медичної компетенції сформував та підписав індивідуальний експертний висновок. При цьому лікарями було здійснено чітке співвідношення виявлених у позивача патологій із конкретними статтями, пунктами та графами Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додаток 1 до Положення № 402).
Усі вищезазначені проміжні висновки, результати поглиблених діагностичних процедур та характеристики у своїй сукупності та логічному взаємозв`язку стали підґрунтям для прийняття підсумкового колегіального рішення гарнізонної ВЛК, оформленого оскаржуваною довідкою від 22.08.2022 № 4782. 
Наведені обставини у сукупності спростовують твердження позивача про нібито формальний чи поверхневий характер проведення його медичного огляду та свідчать про те, що відповідач діяв на підставі детального, об`єктивного та документально підтвердженого дослідження фактичного стану здоров`я позивача.
Щодо доводів позивача про процедурні порушення, зокрема неознайомлення з протоколом ВЛК та ненадання його копії, суд зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 20.1 Розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК, які не потребують затвердження штатною ВЛК, оформлюються довідкою ВЛК. 
Як вбачається з матеріалів справи, вказану довідку позивачу було вручено, що спростовує доводи про порушення процедури доведення рішення до відома особи. Оформлення окремих висновків лікарів-спеціалістів також відповідає встановленій формі.
Посилання позивача на необхідність "контрольного обстеження" з посиланням на главу 2 Розділу ІІ Положення №402 суд вважає помилковими, оскільки вказаний розділ регламентує огляд призовників. Огляд позивача як військовослужбовця здійснювався за правилами глави 6 Розділу ІІ Положення №402, яка передбачає інший механізм оскарження та перегляду рішень.
Водночас суд звертає увагу, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд також зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, предметом перевірки суду є дотримання суб`єктом владних повноважень процедури прийняття рішення та його обґрунтованості.
Аналізуючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень у сукупності з критеріями, визначених вказаними приписами частини 2 статті 2 КАС України, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відповідність дій та висновків відповідача правовим вимогам та принципу обґрунтованості.
Як встановлено судом під час дослідження матеріалів справи, винесенню оскаржуваної довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ "ГВКГ" від 22.08.2022 № 4782 передувало розгорнуте, всебічне та клініко-інструментальне обстеження позивача. Проведення стосовно позивача комплексу діагностичних процедур, які включали огляди профільних лікарів-спеціалістів, лабораторні дослідження, рентгенографію, електрокардіографію, процедури МРТ різних анатомічних відділів хребта, свідчить про реальний та об`єктивний характер здійснення військово-лікарської експертизи. Окрім медичних показників, комісією у повній відповідності до пункту 6.9 Глави 6 Розділу ІІ Положення № 402 було досліджено та враховано надані командуванням медичну і службову характеристики військовослужбовця, що підтверджує застосування методу індивідуальної оцінки працездатності позивача в умовах воєнного стану.
Суд наголошує, що встановлення за результатами вказаного медичного огляду діагнозу (пов`язаного із наслідками перенесеної бойової контузії від 27.02.2022, поєднаної травми 2012 року та дегенеративно-дистрофічних патологій хребта), як і його подальша правова кваліфікація за статтями 64 та 78 Розкладу хвороб із визначенням ступеня придатності "обмежено придатний до військової служби", є виключною формою реалізації дискреційних повноважень військово-лікарської комісії. Жоден із лікарів-спеціалістів не обмежився лише констатацією наявних хвороб; кожен експерт виніс індивідуальний висновок на підставі клінічного аналізу графічних зображень МРТ та об`єктивного соматичного статусу пацієнта, що в сукупності відобразилось у підсумковому колегіальному рішенні комісії.
Твердження позивача про нібито формальний характер огляду, а також доводи щодо невірного визначення ступеня функціональних порушень судом відхиляються. Суб`єктивна незгода особи з медично-експертним висновком або власне бачення ступеня тяжкості перебігу захворювань не можуть слугувати юридичною підставою для скасування акта суб`єкта владних повноважень, якщо останнім повністю дотримано нормативно встановлену процедуру його прийняття. 
Оскільки відповідачем повною мірою доведено правомірність, законність, обґрунтованість та всебічність проведення військово-лікарської експертизи позивача, а судом не виявлено жодних процедурних, правових чи сутнісних дефектів під час винесення оскаржуваного рішення, довідка гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ "ГВКГ" від 22.08.2022 № 4782 є законним актом, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Керуючись наведеними вище нормативно-правовими приписами та беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач довів належними та допустимими доказами повну відповідність процедури проведення військово-лікарської експертизи позивача вимогам чинного законодавства, а також законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення гарнізонної військово-лікарської комісії, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування довідки від 22.08.2022 № 4782 відсутні, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242-246, 271, 272, 287, 297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.