ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 м.Дніпро Справа № 904/3539/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В., 
з участю секретаря судового засідання: Старини А.С.,
представника позивача: Юріної О.О.,
представника відповідача (апелянта): Шинкаренка С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 (головуючий в першій інстанції Євстигнеєва Н.М.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ» 
до відповідача: Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради
про стягнення коштів, 
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення (ухвали) суду першої інстанції
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ» (надалі – ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради (надалі – КП «Жилсервіс-Дніпро») про стягнення коштів у розмірі 36693416,85 грн, з яких 24730610,06 грн – основний борг, 1579822,16 грн – пеня, 168975,47 грн – 3 % річних та 214009,16 грн – інфляційні втрати. Позов обґрунтовувався неналежним виконанням відповідачем умов договору № 5062-ТКЕ(23)-4 постачання природного газу від 26.10.2023 у частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025, позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до КП «Жилсервіс-Дніпро» про стягнення заборгованості у розмірі 36693416,85 грн задоволено.
26.05.2025 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024, залишеного без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025, видано наказ про стягнення з КП "Жилсервіс-Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Нафтогаз Трейдинг" основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 34730610,06 грн, пені у розмірі 1579822,16 грн, 3% річних у розмірі 168975,47 грн, інфляційних втрат у розмірі 214009,16 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 440321,00 грн.
27.08.2025 до господарського суду надійшла спільна заява ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та КП «Жилсервіс-Дніпро» про затвердження мирової угоди від 20.08.2025 у справі № 904/3539/24, яку було долучено до заяви та у якій сторони повідомили суд про повне та остаточне врегулювання спору у даній справі на підставі взаємних поступок, та узгодили, що на день її укладення залишок заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 у справі № 904/3539/24 становить 36133737,85 грн, які боржник зобов`язується виплатити в повному обсязі шляхом перерахування щомісяця коштів на поточний рахунок стягувача: зі сплати основного боргу - рівними платежами впродовж 36 місяців, починаючи з травня 2025 року, зі сплати пені - впродовж 37-го місяця, та встановили графік погашення заборгованості. Пунктом 4 мирової угоди визначено, що при перерахуванні грошових коштів боржник зобов`язується у графі «Призначення платежу» зазначати: «На виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24», а пунктом 5 – що сплачені кошти першочергово зараховуються в рахунок погашення основного боргу, далі погашається пеня. При цьому, за положеннями п.6 мирової угоди, зобов`язання боржника зі сплати платежів згідно з графіком погашення заборгованості вважаються виконаними за умови надходження на рахунок стягувана грошових коштів у строк та в сумі, визначені графіком погашення заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 затверджено мирову угоду, укладену 20.08.2025 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та КП «Жилсервіс-Дніпро» в редакції, узгодженій сторонами.
11.02.2026 від КП «Жилсервіс-Дніпро» до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про визнання ухвали суду від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24, такою, що не підлягає виконанню у частині вимог на суму 5788435,02 грн. у зв`язку з добровільним її частковим виконанням боржником. До заяви було долучено копії платіжних інструкцій на загальну суму 5788435,02 грн, за період з 29.10.2025 по 23.01.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 частково задоволено вищезазначену заяву КП «Жилсервіс-Дніпро» та на підставі ч.2 ст.328 ГПК України визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий документ - ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24, в частині стягнення з КП «Жилсервіс-Дніпро» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» грошових коштів у розмірі 3858956,68 грн. В іншій частині заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач частково добровільно виконав зобов`язання за мировою угодою, сплативши 3858956,68 грн, а решту сплачених коштів у розмірі 1929478,34 грн стягувачем зараховано в рахунок погашення боргу за іншим договором – договором про зарахування коштів № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025, укладеним між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та КП «Жилсервіс-Дніпро», у якому сторони погодили, що усі кошти, що надходять постачальнику за спожитий природний газ від споживача, незалежно від призначення платежу, вказаного споживачем у відповідних платіжних інструкціях, листах тощо, постачальник зараховує в рахунок виконання зобов`язань споживача, що виникли за договором постачання природного газу №2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025, а у разі повного погашення зобов`язань споживача за цим договором - на погашення заборгованості, що виникла у споживача за попередні періоди по договорах, за якими вже не здійснюється постачання природного газу, відповідно до призначення платежу.
Місцевий господарський суд погодився з позицією позивача (стягувача) щодо порядку зарахування грошових коштів у розмірі 1929478,34 грн, врахованих боржником у платежі на виконання мирової угоди від 20.08.2025, та у частині вимог на суму 1929478,34 грн відмовив у задоволенні заяви боржника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою, відповідач – КП «Жилсервіс-Дніпро» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у частині відмови в задоволенні заяви боржника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги КП «Жилсервіс-Дніпро» та визнати таким, що не підлягає виконанню, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24 про затвердження мирової угоди, в частині вимог на загальну суму 5788435,02 грн у зв`язку з добровільним її частковим виконанням, тобто з урахуванням платежів на суму 1929478,34 грн, що не були зараховані стягувачем як такі, що сплачені на виконання мирової угоди.
Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд не надав оцінки тому, що усі шість платежів на загальну суму 5788435,02 грн були здійснені боржником виключно на виконання мирової угоди, про що прямо зазначено у призначенні кожного платежу, а отже, обов`язок боржника в цій частині припинився добровільним виконанням. Апелянт наголошує, що ухвала про затвердження мирової угоди є чинним виконавчим документом, який підлягає обов`язковому виконанню, та була постановлена раніше за договір про зарахування коштів, тому стягувач не мав права одноособово змінювати призначення платежу та зараховувати сплачені кошти в рахунок погашення боргу за іншим договором, оскільки це нівелює засаду обов`язковості судового рішення. 
Апелянт подав додаткові пояснення, у яких наполягає, що стягувач не мав права самостійно змінювати призначення платежу, з огляду на положення п.п.37, 41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 163 від 29.07.2022, а також сталої практики Верховного Суду, згідно з якими отримувач коштів не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. В усіх шести платіжних інструкціях боржником прямо зазначено призначення платежу: «На виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24», тому стягувач був зобов`язаний зарахувати ці кошти саме в рахунок погашення заборгованості за мировою угодою, а не за іншим договором. Апелянт звертає увагу, що договір постачання газу № 5062-ТКЕ(23)-4 від 26.10.2023, на підставі якого виник борг та було укладено мирову угоду, не передбачає зарахування коштів в рахунок інших договорів, а тому дії стягувача щодо перерахування сплачених коштів на погашення зобов`язань за іншим договором (№ 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025) вважає безпідставними та такими, що порушують умови попереднього договору. На переконання апелянта, обов`язок боржника за мировою угодою припинився добровільним виконанням в частині сплати 5788435,02 грн, а тому виконавчий документ (ухвала суду) має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, саме у такій частині.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її шляхом скасування ухвали в частині відмови у задоволенні заяви та ухвалити рішення, яким повністю задовольнити заяву про визнання такою, що не підлягає виконанню, мирової угоди щодо вимог на суму 5788435,02 грн, у зв`язку з добровільним виконанням. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
Від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вважає ухвалу суду першої інстанції законною та просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити. Згідно з викладеною у відзиві позицією стягувача, 02.12.2025 сторони уклали дійсний та обов`язковий до виконання договір про зарахування коштів № ДЗК-2369-03, який не визнаний недійсним, а тому підлягає виконанню. Відповідно до п.п.1.1 та 1.2 цього договору, усі кошти, що надходять від споживача, незалежно від призначення платежу, спочатку зараховуються в рахунок погашення поточних зобов`язань за договором постачання газу № 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025, і лише після їх повного погашення - в рахунок погашення заборгованості за попередніми періодами згідно з призначенням платежу. Наголошує, що оскільки боржник мав несплачену заборгованість за листопад 2025 року - січень 2026 року за вказаним договором, стягувач правомірно зарахував спірні кошти у розмірі 1929478,34 грн, сплачені згідно з платіжними інструкціями від 24.12.2025 та 23.01.2026, саме в рахунок погашення цього поточного боргу, а не в рахунок платежів за мировою угодою. При цьому зазначає, що кошти, які надійшли до укладення договору про зарахування коштів, у розмірі 3858956,68 грн, були зараховані в рахунок погашення платежів за мировою угодою, що і визнав суд першої інстанції. Стягувач вважає, що посилання боржника на правові позиції Верховного Суду щодо неможливості самостійної зміни призначення платежу є нерелевантним, оскільки у цьому випадку сторони договірним шляхом, зокрема, договором від 02.12.2025, визначили інший порядок черговості зарахування коштів, що допускається законодавством. 
В судовому засіданні представник ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Жилсервіс-Дніпро» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/3539/24 за позовом ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до КП «Жилсервіс-Дніпро» про стягнення коштів; призначено розгляд справи у судове засіданні на 07.04.2026 о 15:00 год., а також витребувано вказану справу з Господарського суду Дніпропетровської області. 
17.03.2026 від КП «Жилсервіс-Дніпро» надійшли додаткові пояснення у справі. 
17.03.2026 від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яку ухвалою суду від 23.03.2026 задоволено. 
18.03.2026 матеріали справи № 904/3539/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
25.03.2026 від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні 07.04.2026 оголошувалась перерва до 13.05.2026 о14:30 год. 
В судовому засіданні 13.05.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
У серпні 2024 року ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до КП «Жилсервіс-Дніпро» про стягнення коштів у розмірі 36693416,85 грн, з яких 24730610,06 грн – основний борг, 1579822,16 грн – пеня, 168975,47 грн – 3 % річних та 214009,16 грн – інфляційні втрати, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 5062-ТКЕ(23)-4 постачання природного газу від 26.10.2023 у частині повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025, позовні вимоги ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до КП «Жилсервіс-Дніпро» про стягнення заборгованості у розмірі 36693416,85 грн задоволено.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 затверджено мирову угоду, укладену 20.08.2025 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та КП «Жилсервіс-Дніпро» в редакції, узгодженій сторонами, у якій сторони повідомили суд про повне та остаточне врегулювання спору у даній справі на підставі взаємних поступок, та узгодили, що на день її укладення залишок заборгованості за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 у справі № 904/3539/24 становить 36133737,85 грн, які боржник зобов`язується виплатити в повному обсязі шляхом перерахування щомісяця коштів на поточний рахунок стягувача: зі сплати основного боргу - рівними платежами впродовж 36 місяців, починаючи з травня 2025 року, зі сплати пені - впродовж 37-го місяця, та встановили графік погашення заборгованості. Пунктом 4 мирової угоди визначено, що при перерахуванні грошових коштів боржник зобов`язується у графі «Призначення платежу» зазначати: «На виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24», а пунктом 5 – що сплачені кошти першочергово зараховуються в рахунок погашення основного боргу, далі погашається пеня. За положеннями п.6 мирової угоди, зобов`язання боржника зі сплати платежів згідно з графіком погашення заборгованості вважаються виконаними за умови надходження на рахунок стягувана грошових коштів у строк та в сумі, визначені графіком погашення заборгованості.
Відповідно до платіжних інструкцій: № 29/10/2 від 29.10.2025, відповідач сплатив на користь позивача 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за серпень 2025 року; № 29/10/3 від 29.10.2025 - 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за вересень 2025 року; № 29/10/4 від 29.10.2025 - 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за жовтень 2025 року; № 27/11/1 від 27.11.2025 відповідач сплатив на користь позивача 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за листопад 2025 року; № 24/12/2 від 24.12.2025 відповідач сплатив позивачу 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за грудень 2025 року; № 23/01/2 від 23.01.2026 - 964739,17 грн з призначенням платежу: на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025 за січень 2026 року. Всього станом на 11.02.2026 відповідачем здійснено шість платежів на користь позивача з призначенням: сплачено на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025, у загальному розмірі 5788435,02 грн, у тому числі чотири платежі за період 29.10.2025 – 27.11.2025 на суму 3858956,68 грн, а також два платежі за період 24.12.2025 – 23.01.2026 на суму 1929478,34 грн.
02.12.2025 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та КП «Жилсервіс-Дніпро» (споживач) укладено договір про зарахування коштів № ДЗК-2369-03, відповідно до п.1 якого сторони дійшли згоди, що усі кошти, що надходять постачальнику за спожитий природний газ від споживача, незалежно від призначення платежу, вказаного споживачем у відповідних платіжних інструкціях, листах тощо, постачальник зараховує в наступній черговості: з 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу - в рахунок виконання зобов`язань споживача, що виникли за договором постачання природного газу № 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025 відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу за відповідний місяць постачання до його повного погашення (п.1.1 договору); з дня, наступного після дня повного погашення зобов`язань споживача за договором постачання природного газу № 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025, зазначених у п.1.1 – на погашення заборгованості, що виникла у споживача за попередні періоди по договорах, за якими вже не здійснюється постачання природного газу, відповідно до призначення платежу.
Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї зі сторін останнього у часі кваліфікованого електронного підпису/удосконаленого електронного підпису та діє до 30.09.2026.
11.02.2026 від КП «Жилсервіс-Дніпро» до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про визнання ухвали суду від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24, такою, що не підлягає виконанню у частині вимог, добровільно сплачених боржником, на суму 5788435,02 грн. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 частково задоволено заяву КП «Жилсервіс-Дніпро» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24, у частині стягнення з КП «Жилсервіс-Дніпро» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» грошових коштів у розмірі 3858956,68 грн. В іншій частині заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. 
Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За положеннями ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.ч.1, 3 ст.327 ГПК України).
Згідно з ч.7 ст.46 ГПК України, сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.
Відповідно до ст.192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
За положеннями ст.193 ГПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
За приписами ч.2 ст.328 ГПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з п.37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022, серед обов`язкових реквізитів платіжної інструкції, оформленої платником в електронній або паперовій формі, наявне призначення платежу. Пунктом 41 вищезазначеної Інструкції визначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у п.41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є висновок суду першої інстанції щодо правомірності зарахування частини коштів, сплачених боржником стягувачу, з призначенням платежу «На виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025», в рахунок погашення заборгованості за іншим договором між сторонами, яким визначено, що усі кошти, що надходять постачальнику за спожитий природний газ від споживача, незалежно від призначення платежу, вказаного споживачем у відповідних платіжних інструкціях, листах тощо, постачальник, у разі наявності невиконаного зобов`язання за цим договором, зараховує у виконання цього зобов`язання, а решту – відповідно до призначення платежу. 
Апелянт зазначає, що усі шість платежів на загальну суму 5788435,02 грн були здійснені виключно на виконання мирової угоди, що підтверджується прямим призначенням платежу, зазначеним у відповідних платіжних інструкціях, тому обов`язок боржника припинився добровільним виконанням щодо вимог, узгоджених мировою угодою від 20.08.2025, на вищезазначену суму. На переконання апелянта, стягувач не мав права самостійно змінювати призначення платежу щодо коштів, перерахованих згідно з платіжними інструкціями № 24/12/2 від 24.12.2025 на суму 964739,17 грн та № 23/01/2 від 23.01.2026 на суму 964739,17 грн, а всього щодо платежів на суму 1929478,34 грн, з призначенням платежів: «на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025», в рахунок сплати інших платежів, оскільки отримувач коштів не вправі самостійно змінювати порядок їх зарахування. Апелянт наголошує, що ухвала про затвердження мирової угоди є чинним виконавчим документом, постановлена раніше за договір про зарахування коштів, а чинний договір постачання газу № 5062-ТКЕ(23)-4 не передбачає зарахування коштів в рахунок інших договорів. Апелянт звертає увагу, що стягувач не надав первинних бухгалтерських документів на підтвердження зарахування, а суд першої інстанції цим доводам оцінки не надав. Таким чином, за твердженнями апелянта, існують усі підстави для врахування цих платежів як здійснених на виконання мирової угоди від 20.08.2025, а тому ухвала місцевого господарського суду від 11.09.2025 як виконавчий документ, у зв`язку з добровільним виконанням боржником, не підлягає виконанню в частині вимог на суму 5788435,02 грн, а не на суму 3858956,68 грн, як визначив місцевий господарський суд.
Позивач наголошує, що оскільки боржник мав несплачену заборгованість за листопад 2025 року - січень 2026 року за договором про зарахування коштів № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025, на підставі умов цього договору правомірно зарахував спірні кошти у розмірі 1929478,34 грн, сплачені згідно з платіжними інструкціями від 24.12.2025 та 23.01.2026, саме в рахунок погашення цього поточного боргу, а не на виконання мирової угоди. При цьому позивач зазначає, що кошти, які надійшли до укладення договору № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025 у загальному розмірі 3858956,68 грн, були зараховані в рахунок виконання мирової угоди, що і визнав суд першої інстанції. У даному випадку, як стверджує позивач, сторони договірним шляхом визначили інший порядок черговості зарахування коштів, що не суперечить законодавству. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що предметом судового розгляду у цій справі є заява боржника про визнання виконавчого документа - ухвали про затвердження мирової угоди, таким, що не підлягає виконанню у частині, у зв`язку з добровільним виконанням. При вирішенні апеляційної скарги ключовим є питання: чи мав стягувач право змінювати призначення платежу, чітко визначене боржником у платіжних інструкціях, та зараховувати кошти в рахунок погашення іншого зобов`язання, що виникло на підставі договору, укладеного пізніше затвердження судом мирової угоди.
Вирішуючи вказане питання, апеляційний суд виходить з наступного.
Нормами Глави 48 ЦК України серед принципів (умов) належного виконання зобов`язання визначено, зокрема: виконання зобов`язання належними сторонами (ст.527 ЦК України), виконання у належний спосіб (ст.529 ЦК України - виконання зобов`язання частинами), належний строк (термін) виконання зобов`язання (ст.530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язання (ст.532 ЦК України), а також виконання зобов`язання щодо належного предмета. У постанові від 05.04.2018 у справі № 914/1027/16 Верховний Суд виснував, що зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18, від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18, від 10.10.2023 у справі № 916/2357/22, від 24.09.2025 у справі № 916/3547/24, можливість застосування ст.534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «Призначення платежу» платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 ЦК України, застосовуватися не може. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст.534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «Призначення платежу» чи, як загальна підстава, «на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості». У випадку, коли в графі платіжного доручення «Призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. 
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, у платіжних інструкціях № 24/12/2 від 24.12.2025 на суму 964739,17 грн та № 23/01/2 від 23.01.2026 на суму 964739,17 грн, якими боржник перераховував кошти, у призначенні платежів прямо зазначено: «на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24 від 20.08.2025, за грудень 2025 року/січень 2026 року (відповідно)». Вказане свідчить про волевиявлення платника (КП «Жилсервіс-Дніпро») виконати зобов`язання, що міститься у мировій угоді сторін, затвердженій відповідною ухвалою суду.
Відповідно до п.41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163, платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.
Умовами укладеної між сторонами мирової угоди не передбачено можливості самостійного розподілу стягувачем отриманих від боржника коштів з чітким призначенням їх сплати. Натомість згідно з п.п.4-7 укладеної сторонами та затвердженої судом мирової угоди, при перерахуванні грошових коштів Боржник зобов`язується у графі «призначення платежу» зазначати: «на виконання мирової угоди у справі № 904/3539/24»; сплачені кошти першочергово зараховуються в рахунок погашення основного боргу, далі погашається пеня; зобов`язання боржника зі сплати платежів згідно з графіком погашення заборгованості вважаються виконаними за умови надходження на рахунок стягувана грошових коштів у строк та в сумі, визначені графіком погашення заборгованості; у разі, коли у боржника існує прострочена сума оплати щомісячних платежів за попередні місяці згідно з графіком погашення заборгованості, стягувач зараховує кошти, що надійшли від боржника, як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх періодів незалежно від зазначеного в платіжній інструкції призначення платежу.
Таким чином, враховуючи зміст укладеної між сторонами мирової угоди від 20.08.2025, затвердженої ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025, яка набрала законної сили та згідно ст.193 ГПК України відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень, на переконання апеляційного господарського суду, в даному випадку розподіл коштів не може здійснюватися із застосуванням ст.534 ЦК України чи у будь-якому іншому порядку. 
При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до п.1.1 договору про зарахування коштів № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025, укладеного між сторонами, усі кошти, що надходять постачальнику за спожитий природний газ від споживача, незалежно від призначення платежу, вказаного споживачем у відповідних платіжних інструкціях, листах тощо, постачальник зараховує в наступній черговості: з 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу - в рахунок виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025, з дня, наступного після дня повного погашення зобов`язань споживача за вказаним договором постачання природного газу – на погашення заборгованості, що виникла у споживача за попередні періоди по договорах, за якими вже не здійснюється постачання природного газу, відповідно до призначення платежу.
Проте, вказана норма договору не може змінювати зобов`язань сторін, визначених за мировою угодою, затвердженою судовим рішенням (ухвалою), що набрало законної сили, положенням якої у частині розподілу отриманих коштів вона не відповідає. 
Узгодження сторонами в іншому укладеному між ними договорі з іншим предметом, порядку зарахування усіх коштів, до надходять від боржника, у тому числі на виконання умов мирової угоди, затвердженої судом, не є у розумінні ст.534 ЦК України встановленням договором іншого порядку погашення вимог кредитора за мировою угодою, оскільки вказані положення фактично змінюють зміст умов мирової угоди та не були перевірені судом в порядку ч.ч.3-5 ст.192 ГПК України під час її затвердження. Таким чином, відсутні підстави для висновку, що сторони узгодили іншу черговість погашення вимог кредитора за мировою угодою від 20.08.2025, відмінну від встановленої у ст.534 ЦК України, у договорі про зарахування коштів № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025. Натомість така відмінна від ст.534 ЦК України черговість передбачена у п.п.5-7 самої мирової угоди. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17, застосований у ст.129-1 Конституції України вислів «судове рішення є обов`язковим до виконання» означає, що рішення суду є обов`язковим до виконання тими особами чи органами, які відповідно до судового рішення зобов`язані вчинити певні дії (сплатити гроші, передати майно тощо). Таким чином, судове рішення є обов`язковим до виконання відповідачем, щодо якого винесене судове рішення. Інша сторона у справі – позивач вправі не ініціювати порушення виконавчого провадження, а якщо боржник добровільно запропонує виконання, може не прийняти його. Втім, випадки обов`язковості судового рішення для сторін у справі слід відрізняти від випадків, коли прийняття судового рішення є тим юридичним фактом, з яким (безпосередньо або сукупно з іншими юридичними фактами юридичного складу) закон пов`язує виникнення певних обов`язків у інших осіб чи органів, посадових осіб, зокрема, щодо виконання судового рішення.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що сторони договірним шляхом, а саме: договором про зарахування коштів № ДЗК-2369-03 від 02.12.2025, змінили порядок зарахування коштів.
Крім того, сам договір № ДЗК-2369-03 був укладений щодо зобов`язань за іншим договором постачання газу № 2369-ТКЕ(25)-03 від 29.10.2025, який не був предметом розгляду у справі № 904/3539/24, не згадувався у мировій угоді та не існував у момент її постановлення. Зарахування коштів, призначених для виконання судового рішення, в рахунок погашення зобов`язань за іншим договором є неправомірним, оскільки суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень, закріпленому у ст.129-1 Конституції України та ст.326 ГПК України.
У даному випадку відсутні підстави вважати, що боржник погодився на зміну призначення платежу після отримання коштів стягувачем, а сам факт існування договору від 02.12.2025 не нівелює прямого волевиявлення платника коштів, зафіксованого у платіжних документах.
За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обов`язок боржника за ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24 у частині сплати 1929478,34 грн, які відповідач перерахував згідно з платіжними інструкціями № 24/12/2 від 24.12.2025 на суму 964739,17 грн та № 23/01/2 від 23.01.2026 на суму 964739,17 грн, є припиненим належним добровільним виконанням, у зв`язку з чим вбачає правові підстави, передбачені ч.2 ст.328 ГПК України, для визнання виконавчого документу (ухвали суду) таким, що не підлягає виконанню у цій частині.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви боржника у цій частині, помилково виходив з того, що сторони мають право на договірне врегулювання черговості зарахування коштів, та не врахував, що таке врегулювання не може поширюватися на відносини, які вже врегульовані іншим договором між ними та затверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та виконуються боржником шляхом сплати коштів з конкретно визначеним призначенням платежів.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню на суму 1929478,34 грн, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст.526, 530 ЦК України, та з порушенням норм процесуального права, а саме: ст.328 ГПК України, а тому у цій частині підлягає скасуванню.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частково відмовляючи у задоволенні заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документу - ухвали суду про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість зарахування коштів іншим чином, ніж передбачено у призначенні платежу платіжного документу. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви боржника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а заява КП «Жилсервіс-Дніпро» підлягає задоволенню повністю. 
8. Розподіл судових витрат
На підставі ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги підлягають стягненню з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у розмірі 2662,40 грн (оскільки апеляційну скаргу подано в електронній формі, у зв`язку з чим застосуванню до розміру судового збору підлягає коефіцієнт 0,8).
Оскільки апелянтом при зверненні з апеляційною скаргою до суду надмірно сплачений судовий збір (зокрема, сплачено 3328,00 грн, у той час як апеляційна скарга подана в електронній формі та за її подання сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2662,40 грн), надмірно сплачений судовий збір у розмірі 665,6 грн (3328,00 грн - 2662,40 грн) може бути повернутий з державного бюджету за клопотанням апелянта на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». На час прийняття постанови клопотання про повернення судового збору від апелянта не надходило, що не позбавляє останнього права подати зазначене клопотання після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 275, 276, 282-284, 287 ГПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/3539/24 задовольнити. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/3539/24 в частині відмови у задоволенні заяви Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради – скасувати і у цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3539/24 про затвердження мирової угоди, такою, що не підлягає виконанню, в частині 1929478,34 (один мільйон дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 34 к. у зв`язку з добровільним її частковим виконанням. 
В іншій частині ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/3539/24 залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ» (код ЄДРПОУ: 42399676, місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.1) на користь Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-ДНІПРО» Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ: 43679389; місцезнаходження: 49089, м.Дніпро, вул.Будівельників, буд.24) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 к. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 05.06.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля

Т.В.Стефанів