ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
03.03.2026	Справа № 910/10832/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/10832/24
За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ»
до Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР»
та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяна Олексіївна
про скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні майном

Представники учасників справи:
від позивача: Батрин М.В., Хакімов О.О.;
від відповідача-1: Самсонович О.А.; Неведомський В.О.;
від відповідача-2: Неведомський В.О.;
від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» (далі - заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» про:
- скасування державної реєстрації права власності за Приватним акціонерним товариством «АБС-УКР» (ЄДРПОУ: 24720911) приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19, група нежитлових приміщень №350, площею 155.5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2784821080000, номер відомостей про речове право 51453339 (вимога адресується відповідачу - ПАТ «АБС-УКР»);
- усунення співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19 перешкод у здійсненні ними права користування спільним майном, шляхом виселення Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» з приміщення №350 «приміщення майстерні служби експлуатації будинку», площею 155.5 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19 (вимога адресується відповідачу - ПАТ «АБС-УКР»);
- усунення співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19 перешкод у здійсненні ними права користування спільним майном, шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» з приміщення №350 «приміщення майстерні служби експлуатації будинку», площею 155.5 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19 (вимога адресується відповідачу - ТОВ «Грінвіль Сервіс»).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/10832/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 15.10.2024.
27.09.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 проти позову заперечив та вказав, що у відповідності до проектної документації стадії «П», Том 1, архітектурне рішення, об`єкт: № ПОК-1-183 - АР, виготовленої ПП «АБ «Вертикаль», спірне приміщення відноситься до першого пускового комплексу, розташованого на 2-му рівні стилобатної частини об`єкту, складалось з приміщень за проектними № 8 та № 12, при цьому будь-яких загальнобудинкових мереж, комунікацій, обладнання у приміщенні передбачено та запроектовано не було, приміщення не було розташовано на технічному чи підвальному поверсі будинку, за своїм призначенням приміщення є нежитловим, а за функціональним призначенням визначено як - майстерня служби експлуатації будинку, що спростовує доводи позивача про приналежність такого приміщення до типу допоміжних. Також відповідач-1 зауважив, що 21.04.2021 року ТОВ «ПРОЕКТСЕРВІСГРУП» видало Технічний паспорт на об`єкт будівництва, згідно якого площа нежитлових приміщень стилобатної частини будинку становить 910,6 кв.м., при цьому, відповідно до виданої ТОВ «ПРОЕКТСЕРВІСГРУП» довідки щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарські будівлі, захисні споруди, загальна площа нежитлових приміщень стилобатної частини будинку становить 910,6 кв.м., а у відповідності до експлікації технічного паспорту на об`єкт, спірне приміщення № 350 (приміщень за проектними № 8 та № 12) відноситься до групи нежитлових приміщень будинку. За інформаційною довідкою ТОВ «ПРОЕКТСЕРВІСГРУП» № 069/23 від 25.09.2023, особою яка проводила технічну інвентаризацію у будинку, підтверджується, що приміщення № 350 відносяться до нежитлових приміщень. Відповідач-1 також наголосив, що з доданих позивачем до позову доказів, зокрема, планів з проектної документації вбачається, що приміщення за проектними № 8 та № 12 (після введення в експлуатацію - № 350), розташоване на другому рівні стилобату будинку, не містило комунікацій, мереж та/або будь-яких елементів, обладнання загальнобудинкового призначення, що свідчить про те, що приміщення № 350 не відноситься до технічних приміщень будинку, не відноситься до допоміжних приміщень будинку, не є спільним майном багатоквартирного будинку, а згідно проектної та технічної документації на приміщення № 350, воно повністю відповідає характеристикам нежитлового приміщення, обмежене з усіх сторін стінами, стелею, підлогою, має окремий вхід, не є підвалом чи підсобним та/або допоміжним/технічним приміщенням. Також, в підтвердження власної позиції відповідачем-1 до відзиву було долучено висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1809/1 від 24.09.2024.
27.09.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 зазначив, що спірне нежитлове приміщення № 350 є нежитловим приміщенням, за своїм типом та характеристиками належить до групи нежитлових приміщень будинку, обмежене з усіх сторін стінами, стелею, підлогою, має окремий вхід, не є підвалом чи підсобним та/або допоміжним/технічним приміщенням. Крім того, згідно проектної та технічної документацій на приміщення № 350, воно повністю відповідає характеристикам нежитлового приміщення. Також, відповідач-2 наголошує, що позовна заява не містить жодних доказів, які б давали можливість встановити допущені при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором ПНКМНО Касандрович Т.А. порушення.
14.10.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшли клопотання про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів у вигляді штрафу у розмірі 30280,00 грн та зобов`язання останніх надати відповіді на питання в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України.
Також, 14.10.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла заява свідка в порядку статті 90 ГПК України, у відповідь на поставлені питання відповідача-1.
Підготовче засідання, призначене на 15.10.2024 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 підготовче засідання у справі призначено на 14.11.2024.
У судовому засіданні 14.11.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про встановлення сторонам строків на подачу заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання у справі на 10.12.2024.
19.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла відповідь на відзив ПАТ «АБС-УКР», у якій позивач зазначає, що за призначенням відповідно до проектної документації спірне приміщення в залежності від аркушів проекту є «приміщення для зберігання малогабаритного транспорту/майстернею служби експлуатації будинку», а за даними технічної інвентаризації спірне приміщення є «майстернею служби експлуатації будинку», тобто як перше так і друге призначення приміщення передбачене з метою забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Крім того, ні проектною документацією, ні інвентаризаційною документацією ніколи не передбачалося комерційного призначення для спірного приміщення, тим більш, що приміщення не містить ізольованих мереж, зокрема, окремого приладу обліку споживання електроенергії. На переконання позивача, спірне приміщення утворене шляхом самовільного об`єднання відповідачем трьох запроектованих приміщень, як таких, що є спільною власністю багатоквартирного будинку: 1) № 8 «майстерня служби експлуатації будинку»; 2) № 12 «санвузол» та 3) № 5 «венткамера»; у будинку на понад 300 квартир відсутнє будь-яке інше допоміжне приміщення з аналогічним цільовим призначенням або зі схожими характеристиками, яке б могло використовуватися для зазначених потреб співвласників, до того ж спірне приміщення розміщене в стилобатній частині будинку, яка відповідно до проекту складається з технічних приміщень будинку. Позивач також заперечив і проти висновку експерта №1809/1 від 24.09.2024, оскільки з висновку експерта вбачається, що ним проводилася будівельно-технічна експертиза на предмет оцінки спірного приміщення саме станом на 19.09.2024 року, що не має жодного значення для правильного вирішення даної справи та не дозволяє встановити обставини для яких цілей приміщення будувалося згідно з проектною документацією.
Також, 19.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла відповідь на відзив ТОВ «Грінвіль Сервіс», у якій позивач зазначив аналогічну позицію, яка була ним висловлена у відповідь на відзив ПАТ «АБС-УКР», та додав, що сам факт посягання на право власності співвласників багатоквартирного будинку є достатнім для висновку про те, що права та інтереси співвласників потребують захисту, а за обставин, коли позивач доводить право власності на приміщення, яке водночас незаконно зареєстровано за відповідачем вказує на очевидний спір між даними сторонами про право.
27.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшли заперечення, у яких відповідач-1 вказав, що перераховані позивачем висновки Верховного Суду та Конституційного Суду, здебільшого без посилання на конкретні зроблені судами висновки в кожній окремій справі та без обґрунтувань яким чином зроблені судами висновки стосуються предмету та підстав даного позову є нерелевантними по відношенню до даної справи, так як стосуються інших підстав оскарження та не можуть бути застосовані при розгляді даної справи. Відповідач-1 також наголосив, що судовим експертом Голубенко І.М., надано висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 24.09.2024 року № 1809/1, згідно якого спірне приміщення № 350, загальною площею 155,5 кв.м., не розміщене на технічному поверсі будинку, є нежитловим та не є допоміжним приміщенням будинку, в ньому відсутні мережі загальнобудинкового призначення, комунікації та обладнання, що відповідає проектній та технічній документації, відтак поставлене на дослідження питання прямо стосується підстав заявленого позову, а тому вказаний експертний висновок є належним доказом у справі.
27.11.2024 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» надійшли заперечення, у яких відповідач-2 зазначив, що згідно Акту готовності об`єкта до експлуатації від 22 квітня 2021 року (п. 6), площа приміщень (стилобату) у т.ч. офісів становить 634,0 кв.м. (проектна), яка за результатами технічної інвентаризації після проведення обмірів, склала 790,9 кв.м., таким чином, згідно наявного в матеріалах справи Акту готовності об`єкта, спірне приміщення належить до нежитлового, офісного приміщення. При цьому, будь-яких загальнобудинкових мереж, комунікацій, обладнання у приміщенні передбачено та запроектовано не було, приміщення не було розташовано на технічному чи підвальному поверсі будинку, не є допоміжним та не призначено для забезпечення потреб співвласників у будинку, за своїм типом є нежитловим приміщенням, а за функціональним призначенням визначено як офіс, а відтак зроблені позивачем висновки, що начебто спірне приміщення не проектувалось та не будувалось як офіс, не відповідають дійсності.
У судовому засіданні 10.12.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання у справі на 24.12.2024.
У судовому засіданні 24.12.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, встановлення строку на подачу пояснень та заперечень, відкладення підготовчого засідання у справі на 24.01.2025.
Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Враховуючи предмет та підстави позову, суд дійшов висновку про залучення до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, оскільки рішення у даній справі може вплинути на її права та обов`язки.
20.01.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшли пояснення, в яких третя особа повідомила, що під час здійснення спірної реєстрації прав на нерухоме майно заявником було надано повний перелік документів визначений Законом, а відтак реєстраційні дії щодо вказаного приміщення № 350 є повністю законними та обґрунтованими, такими, що відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав. Також, третя особа просила поновити строк на подачу пояснень.
22.01.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектсервісгруп», оскільки вказане товариство проводило технічну інвентаризацію та засвідчило, що спірне приміщення є нежитловим і може виступати окремим об`єктом права власності.
У судовому засіданні 24.01.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення строку третій особі на подачу пояснень, зобов`язання третьої особи надати суду копії матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності за ПрАТ «АБС-УКР» на приміщення № 350 в будинку 19 по вулиці Пимоненка Миколи в місті Києві та відкладення підготовчого засідання у справі на 13.02.2025.
Так, згідно статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до Копенгагенського документа (Документ Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру НБСЄ, 1990) "верховенство права не зводиться лише до формальної законності, яка забезпечує правильність та узгодженість процесу творення і впровадження в життя демократичного ладу, а означає також і справедливість, засновану на визнанні та повному сприйнятті людської особи як найвищої цінності та яку гарантовано інститутами, що забезпечують рамки для її якнайповнішого вираження".
Таким чином, дотримання принципу верховенства права перебуває у тісному взаємозв`язку з забезпеченням права на доступ до правосуддя, в тому числі з реалізацією принципу змагальності сторін, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", п. 63).
При цьому, принцип змагальності сторін нерозривно пов`язаний і з принципом рівності сторін. Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).
З урахуванням принципу верховенства права, з метою забезпечення принципу змагальності (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України) та всебічного, повного і об`єктивного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяні Олексіївні строку на подачу пояснень та прийняття їх до розгляду.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу, змагальність сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції сторони діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.
Звертаючись до усталеної практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1993 у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії").
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993р., серія A, N274, с. 19, §33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, §38).
Одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх та вимагати рівності щодо подання своїх доказів.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №912/2007/18.
Враховуючи вищевикладене, керуючись принципами господарського судочинства з урахуванням конвенційного права кожного на справедливий судовий розгляд, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надати суду копії матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності за ПрАТ «АБС-УКР» на приміщення №350 в будинку 19 по вулиці Пимоненка Миколи в місті Києві.
04.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшли документи на виконання протокольної ухвали суду від 24.01.2025, а саме: копії матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності за ПрАТ «АБС-УКР» на приміщення №350 в будинку 19 по вулиці Пимоненка Миколи в місті Києві.
10.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшли додаткові пояснення, у яких позивач наголосив, що з долучених третьою особою документів вбачається, що всупереч законодавству, державному реєстратору не було подано сам технічний паспорт на приміщення, який містить технічні характеристики об`єкту, а з реєстраційної справи вбачається тільки наявність витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічну інвентаризацію. Також державний реєстратор не дотримався вимоги щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства та проігнорував дані про призначення приміщення, наявні у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, зокрема про його розміщення, призначення, дані щодо експертизи проекту та його технічної інвентаризації з якої вбачається, що об`єкт є допоміжним приміщенням та є спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку за адресою м. Київ, вул. М. Пимоненка, 19. Крім того, позивач зауважив, що ПрАТ «АБС-УКР», у власних же інтересах, видано довідку про те, що начебто для спорудження спірного приміщення залучалися кошти ПрАТ «АБС-УКР», разом з цим, зі змісту довідки вбачається, що відповідачем подано реєстратору недостовірну інформацію, зокрема, у довідці зазначається, що спірне приміщення за проектом мало номер 350, однак, як вбачається з матеріалів справи, в дійсності проект стилобату не містив жодного приміщення під номером 350, натомість спірне приміщення станом на сьогодні фактично об`єднує в собі приміщення, які мали номери: № 8 «майстерня служби експлуатації будинку»; № 12 «санвузол» та № 5 «венткамера».
10.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшло клопотання про долучення доказів, у якому третя особа повідомила, що з технічних причин до клопотання від 04.02.2025 не було долучено заяву про державну реєстрацію права від 17.08.2023.
10.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач-1 вказав, що реєстраційні дії проведені державним реєстратором виключно на законних підставах, у відповідності до приписів законодавства, тобто третя особа встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства України, а також використовувала відомості реєстрів шляхом безпосереднього доступу. Крім того, згідно наданих державному реєстратору для проведення реєстраційних дій документів вбачається, що реєстраційні дії щодо приміщення № 350 є повністю законними, відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав, а у державного реєстратора не було підстав для відмови в реєстрації заявлених прав, які перелічені в ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У судовому засіданні 13.02.2025 оголошено перерву до 27.02.2025.
25.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла заява, у якій позивач навів перелік питань, які на його думку об`єктивно висвітлять обставини справи, що становлять предмет доказування, а саме: « 1. Приміщення номер 8, яке запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (проектна документація ПОК-1-183-АР) згідно з проектною документацією (ПОК-1-183-АР) є житловим, нежитловим чи допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку? 2. Приміщення номер 12, яке запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (проектна документація ПОК-1-183-АР) згідно з проектною документацією (ПОК-1-183-АР) є житловим, нежитловим чи допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку? 3. Приміщення номер 5, яке запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (проектна документація ПОК-1-183-АР) згідно з проектною документацією (ПОК-1-183-АР) є житловим, нежитловим чи допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку? 4. Чи група нежитлових приміщень 350, площею 155.5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2784821080000, номер відомостей про речове право 51453339 за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19) знаходиться на місці розташування приміщення номер 8 та/або номер 12, які запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (проектна документація ПОК-1-183-АР)? 5. Чи передбачено згідно з проектною документацією (ПОК-1-183-АР) в об`єкті «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) приміщення з призначенням «комерційне приміщення»? Якщо так, чи відноситься до даних приміщень приміщення під номером 8, яке запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту? 6. Чи передбачено згідно з проектною документацією (ПОК-1-183-АР) в об`єкті «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) будь-яке приміщення з призначенням «приміщення для зберігання малогабаритного транспорту» або «майстерня служби експлуатації будинку», окрім приміщення номер 8, яке запроектовано на "-2" поверсі на відмітці "-7,500" об`єкту?». Позивач також зазначив, що експертними установами, які можуть провести дану експертизу є Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України та Науково-дослідницький центр судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності, при цьому, просив суд вирішити питання про призначення експертизи на вибір до однієї з останніх двох установ.
26.02.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшло клопотання, у якому відповідач-1 просив доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а на вирішення експерта поставити питання: « 1. Чи відповідає спірне приміщення (група приміщень) № 350, розташоване на -2 поверсі стилобату, в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, передбаченим державними будівельними нормами, проектною та наявною в матеріалах справи № 910/10832/24 документацією технічним характеристикам (параметрам), для визначення його як нежитлового приміщення? 2. Чи були запроектовані, передбачені, встановлені у спірному приміщенні (групі приміщень) № 350, розташованому на -2 поверсі стилобату, в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, будь-які загальнобудинкові комунікації або мережі, обладнання тощо, необхідні для експлуатації будинку?».
Підготовче засідання, призначене на 27.02.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 підготовче засідання у справі призначено на 27.03.2025.
26.03.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшли скановані копії документів, що стосуються спірного нежитлового приміщення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 призначено у справі №910/10832/24 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку з чим зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.
06.05.2025 року через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання №3772/25-42 від 01.05.2025 про надання додаткових матеріалів та уточнення виду експертизи.
12.05.2025 року через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про погодження строку для проведення судової експертизи, у строк понад 90 днів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 поновлено провадження по справі №910/10832/24.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про погодження строку для проведення судової експертизи, у строк понад 90 днів, уточнення виду експертизи та надання додаткових матеріалів задоволено; визначено, що експертиза у справі №910/10832/24 призначена ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2025, є судовою будівельно-технічною; погоджено термін проведення судової експертизи у даній справі призначеної відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 27.03.2025, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, що перевищує 90 календарних днів; зобов`язано позивача та відповідача у строк до 26.05.2024 через канцелярію суду надати: якісні копії або оригінал затвердженої проектної документації стадії «П», «Р» (із змінами, в разі їх наявності) на будівництво та/або реконструкцію, капітальний ремонт будинку по вул. Миколи Пимоненко, 19 в м. Києві, а саме: загальна пояснювальна записка, архітектурні та архітектурно-будівельні рішення, інженерні мережі (опалення, вентиляція, водопостачання, каналізація, електропостачання); якісні копії або оригінал технічного паспорту на групу приміщень № 350 по вул. Миколи Пимоненко, 19 в м. Києві за станом на даний час.
18.09.2025 року через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню об`єкта дослідження №3772/25-42 від 10.09.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 поновлено провадження у справі №910/10832/24.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню об`єкта дослідження №3772/25-42 від 10.09.2025 задоволено. Повідомлено позивача та відповідача у справі №910/10832/24 про необхідність бути присутніми під час проведення обстеження об`єкта дослідження: приміщень №350 на - 2 поверсі стилобату будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві. Зобов`язано позивача та відповідача забезпечити прибуття експерта та безперешкодний доступ до об`єкта дослідження: приміщень №350 на - 2 поверсі стилобату будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві., а також належні умови для його роботи, яке відбудеться 30.09.2025 року з 09 год. 00 хв. Провадження у справі №910/10832/24 зупинено на час проведення експертизи.
14.11.2025 року через відділ діловодства суду надійшов висновок експерта №3772/25-42 від 15.10.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2025 поновлено провадження по справі №910/10832/24 та призначено підготовче засідання у справі на 25.12.2025.
19.12.2025 року через відділ діловодства суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшов лист №174/01-16, в якому нотаріус просив суд здійснювати розгляд справи без її участі.
22.12.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшло клопотання про виклик в судове засідання експерта, з огляду на виявлені позивачем недоліки у висновку експерту, які на переконання позивача обґрунтовано ставлять під сумнів достовірність викладених висновків та можливість прийняття судом відповідного висновку як доказу у справі.
24.12.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшли заперечення на клопотання про виклик свідка, в яких відповідач-1 зауважив, що клопотання позивача є безпідставним, неаргументованим, таким що не відповідає предмету експертного дослідження, направленим на утруднення та затягування розгляду справи. На переконання відповідача-1 позивачем в поданому клопотанні не обґрунтовано підстав для виклику експерта, а наведені доводи про невідповідність висновку експерта, навпаки засвідчують, що всі висновки експерта є цілком зрозумілими для позивача, позаяк мотивування необхідності виклику експерта зводиться виключно до незгоди в цілому з висновком експерта, зокрема, окремими використаними експертом підходами до проведення дослідження, застосуванням експертом тих чи інших положень законодавства, ДБН, понять та визначень, порядку проведеного візуального дослідження, дослідження та трактування експертом окремих документів (зокрема, проектної документації чи технічних паспортів приміщень), а не до його неоднозначності чи неясності.
У судовому засіданні 25.12.2025 суд, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 22.01.2026.
19.01.2026 та 22.01.2026 року через відділ діловодства суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшли аналогічні листи №8/01-16, в яких нотаріус просив суд здійснювати розгляд справи без її участі.
22.01.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла заява про відкладення розгляду справи, з огляду на оголошення повітряної тривоги у м. Києві та зміщення графіку слухання справ судді Васильченко Т.В. - 22.01.2026.
У судовому засіданні 22.01.2026 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи; відмову у задоволенні клопотання про виклик в судове засідання експерта, водночас, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.
Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.
При цьому, частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Однак, у даному випадку, незважаючи на оголошення у місті Києві повітряної тривоги, що зумовила накладення графіків слухання справ судді Васильченко Т.В., до суду з`явився уповноважений представник позивача Хакімов О.О. - безпосередньо у залі суду.
За наведеного, виходячи з того, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, а явка уповноваженого представника позивача зумовила відсутність потреби у відкладенні розгляду даної справи з метою забезпечення прав позивача на отримання належної правничої допомоги та здійснення представництва у суді, з огляду на затримку у слуханні справ через оголошення повітряної тривоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи.
Відповідно до пункту 2 частини статті 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 69 Господарського процесуального кодексу України експерт зобов`язаний надати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Статтею 98 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
Отже, зі змісту вказаної норми вбачається, що виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку є правом суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції в силу власної диспозиції може ухвалити рішення про відмову у задоволенні клопотання, навівши відповідні обґрунтування.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.02.2024 у справі №910/13251/21.
У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Відповідно до висновку експерта №3772/25-42 від 15.10.2025, він виготовлений в межах даної справи, ініціатором якої виступає ОСББ «Грінвіль Парк Київ».
Як на цьому наголошувалося вище, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.
З урахуванням положень вище наведених процесуальних норм, завданням суду є вирішення питання про те, чи є висновок експерта №3772/25-42 від 15.10.2025 за результатами проведення судової експертизи належним доказом, з огляду, зокрема і на те, що на підставі вказаного доказу можна встановити обставини, які входять до предмета доказування і крім того з`ясувати, що вказаний висновок відповідає вимогам статті 98 ГПК України.
Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові №910/21067/17 від 12.02.2020.
Як вбачається із заявленого позивачем клопотання про виклик в судове засідання експерта, останнє фактично зводиться до непогодження з висновками наведеними експертом, зокрема, окремими використаними експертом підходами до проведення дослідження, застосуванням експертом тих чи інших положень законодавства, ДБН, понять та визначень, порядку проведеного візуального дослідження, дослідження та трактування експертом окремих документів (зокрема, проектної документації чи технічних паспортів приміщень).
Втім, на переконання суду, зміст таких заперечень не зумовлює необхідність виклику експерта, адже сама по собі незгода сторони з висновками викладеними у такому висновку, не є тою мірою необхідності, що потребує отримання додаткових пояснень безпосередньо від експерта, що здійснював дослідження.
Зміст заявленого клопотання свідчить, що всі висновки експерта є цілком зрозумілими для позивача, а необхідність виклику зводиться виключно до непогодження з використаними експертом підходами, як спеціалістом у відповідній галузі дослідження, на вирішення якого було передано ряд питань відмінних від питань права, що потребують спеціальних знань.
Слід враховувати також і те, що використання експертом того чи іншого підходу під час здійснення експертного дослідження є його дискрецією, яка першочергово спрямована на проведення повного дослідження задля надання обґрунтованого та об`єктивного висновку, з метою виконання принципів судово-експертної діяльності та обов`язків експерта визначених у Законі України «Про судову експертизу».
Враховуючи наведене, суд виходячи зі змісту та мотивів заявленого клопотання не вбачає виключної необхідності у виклику експерта для отримання пояснень в контексті здійсненого експертного дослідження, а тому у задоволенні заявленого клопотання позивача про виклик експерта у судове засідання належить відмовити.
02.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали, оскільки за наслідком аналізу змісту висновку експерта було складено завідомо неправдиві висновки, що утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України. На переконання позивача експерт завідомо недостовірно зазначив про відповідність технічних характеристик та планувального рішення приміщення № 350 проекту будинку, однак при елементарному співставленні наявних у справі проекту будинку та результатів натурного обстеження об`єкту вбачаються докорінні відмінності, про які було зазначено за змістом позову та які є результатом самовільної зміни відповідачем приміщення з метою підміни його статусу.
Також, 02.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» надійшла заява, в якій позивач повторно виклав власну правову позицію щодо спору та навів заперечення проти висновку експерта №3772/25-42 від 15.10.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.
03.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяни Олексіївни надійшла заява про розгляд справи без її участі.
03.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» надійшло заключне слово відповідача-1, в якому останній акцентував увагу на власних доводах та запереченнях щодо позову.
У судовому засіданні 03.03.2026 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про задоволення усного клопотання Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» про залишення без розгляду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектсервісгруп» та про задоволення усного клопотання ОСББ «Грінвіль Парк Київ» про залишення без розгляду клопотань про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів та зобов`язання надати відповіді.
Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Приписами частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України визначено коло прав учасників справи, відповідно до якої учасники мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Відповідно до ч. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).
При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11 відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.
Пунктом 5 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У ході судового засідання 03.03.2026 року представником позивача усно було заявлено та підтримано клопотання про залишення без розгляду раніше поданих клопотань про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів та зобов`язання надати відповіді, також представником відповідача-1 було заявлено та підтримано клопотання про залишення без розгляду раніше поданого клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектсервісгруп».
Судом встановлено, що усні клопотання про залишення без розгляду було заявлено уповноваженими представниками позивача та відповідача-1 адвокатом Батрин М.В. та Неведомським В.О. відповідно, повноваження яких наявні в матеріалах справи.
Законом не встановлено вимог щодо форми клопотань про залишення без розгляду клопотань про застосування заходів процесуального примусу та про залучення третьої особи, відтак їх може бути викладено і у вигляді окремих клопотаннь, письмових чи усних, що узгоджується з приписами частини 2 статті 169 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.
З огляду на викладене, враховуючи реалізацію позивачем та відповідачем-1 через уповноважених представників своїх процесуальних прав на заявлення клопотання про залишення без розгляду клопотань про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів та зобов`язання надати відповіді та клопотання про залучення третьої особи, суд приходить до висновку про задоволення таких клопотань та залишення клопотання про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів та зобов`язання надати відповіді та клопотання про залучення третьої особи без розгляду.
У судовому засіданні 03.03.2026 позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, представники відповідачів проти задоволення позову заперечили, просили відмовити.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, втім в поданих до суду заявах просила суд здійснювати розгляд даної справи за її відсутності.
Відтак, враховуючи, що третя особа просила здійснювати розгляд даної справи за її відсутності, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за її відсутності.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 03.03.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін під час розгляду справи по суті, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «АБС-УКР» (далі - ПАТ «АБС-УКР», відповідач-1) є замовником будівництва об`єкта «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 18.07.2011 № КВ 11411017721, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.
Відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації від 22.04.2021, зареєстрованого в ЄДЕССБ, за результатами технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа стилобату - 1726,6 кв.м., корисна площа стилобату - 1656,3 м2, площа приміщень у т.ч. офісів - 790,9 кв.м., комор - 119,7 кв.м., інших приміщень - 745,7 кв.м.
Водночас, 21.04.2021 року ТОВ «Проектсервісгруп» було виготовлено технічний паспорт на будинок квартирного типу (гуртожиток) територія обмежена вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва, згідно якого площа нежитлових приміщень стилобатної частини будинку (по частині МЗК стилобату 2-го рівня та по частині МЗК стилобату 1-го рівня) становить 910,6 кв.м.
Сертифікатом № ІУ123210422541, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (надалі - ДАБІ) 07.05.2021 та сертифікатом № ІУ123210422541 виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 08 червня 2021 року (зі змінами), засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкту та вказано основні показники об`єкта Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (будинок №2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (з урахуванням змін, згідно сертифікату № ІУ123210422541 від 08.06.2021): площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень - 1147,3, кількість однокімнатних квартир - 167, кількість двокімнатних квартир - 115, кількість трикімнатних квартир - 44, кількість чотирикімнатних і більше квартир - 3, загальна кількість квартир - 332, кількість поверхів - 24, технічний, мезонін, житлова площа приміщень - 9569, загальна площа квартир - 24174,4, кількість п`ятикімнатних квартир - 2, загальна площа п`ятикімнатних квартир - 463,4, житлова площа п`ятикімнатних квартир - 203,2, кількість шестикімнатних квартир - 1, загальна площа шестикімнатних квартир - 304,3, житлова площа шестикімнатних квартир - 138,5, загальна площа - 1726,6 (стилобату), корисна площа - 1656,3 (стилобату).
Вказані показники об`єкту та внесені зміни до сертифікату готовності підтверджуються відомостями, що містяться на державному порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2557343992056383096/optype=100, де вказано, що корисна площа стилобату будинку становить 1656,3 кв.м., а в розділі «Зміни в дозвільному документі» в сертифікат № ІУ123210422541, 08.06.2021 внесено виправлення технічної помилки реєстратора.
24.09.2021 року ТОВ «Проектсервісгруп» було виготовлено технічний паспорт групи нежитлових приміщень №350 по вул. Миколи Пимоненка, №19, Шевченківського району міста Києва, згідно матеріалів експлікації у стилобаті 2-го рівня знаходиться група приміщень №350, загальною площею 155,5 кв.м., яка складається з майстерні служби експл. буд., площею 142,1 кв.м.; убиральні, площею 3,2 кв.м., вмивальника, площею 5,5 кв.м., убиральні, площею 4,7 кв.м.
Поряд з тим, розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.09.2021 № 523 «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому житловому будинку на вулиці Пимоненка, 19 у Шевченківському районі м. Києва», вирішено присвоїти новозбудованому житловому будинку у складі проєкту реконструкції та забудови території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (будинок №2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) поштову адресу: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19.
Згодом, розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.06.2023 № 348 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.09.2021 №523 «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому житловому будинку на вулиці Пимоненка, 19 у Шевченківському районі м. Києва», вирішено внести зміни до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 вересня 2021 року № 523 «Про присвоєння поштової адреси новозбудованому житловому будинку на вулиці Пимоненка, 19 у Шевченківському районі м. Києва», а саме: пункт 1 розпорядження викласти в наступній редакції: « 1. Присвоїти новозбудованому житловому будинку у складі проєкту реконструкції та забудови території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (будинок № 2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) поштову адресу: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19, квартири з 1 по 332, групи нежитлових приміщень з 333 по 362.».
Враховуючи прийняття житлового будинку в експлуатацію, з метою дотримання прав та інтересів усіх власників приміщень, співвласників у будинку, в тому числі і щодо належного утримання, обслуговування та забезпечення житлово-комунальними послугами, 06.12.2021 року проведено Установчі збори об`єднання співвласників будинку (протокол № 1 від 06.12.2021) та створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ».
24.12.2021 року проведено Загальні збори Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ», що зафіксовано в протоколі № 2, на яких співвласниками багатоквартирного будинку прийнято наступні рішення, зокрема, обрано управителем багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» (далі - ТОВ «Грінвіль Сервіс», відповідач-2); затверджено тариф на послуги з управління, затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком разом з додатками - кошторисом, Правилами проживання тощо.
Як на цьому наголошує відповідач-1, з моменту укладення договору № ГС-7 (про надання послуги з управління багатоквартирним будинком), в приміщенні № 350 було розміщено управителя будинку - ТОВ «Грінвіль Сервіс», яке безпосередньо займалось та займається експлуатацією, управлінням та утриманням будинку.
17.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяною Олексіївною здійснено державну реєстрацію права власності за Приватним акціонерним товариством «АБС-УКР» на приміщення № 350, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68973601 від 22.09.2023; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2784821080000.
У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством «АБС-УКР», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс», як орендарем, укладеного договір оренди нежитлового приміщення №22/08-23 від 22.08.2023, предметом якого, за умовами пункту 1.1 є строкова передача в користування «орендарю» на оплатній основі належної «орендодавцю» на праві власності групи нежитлових приміщень №350, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19, загальною площею 155,50 кв.м.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» реалізуючи статутні цілі, з метою захисту права власності співвласників багатоквартирного будинку, що розташований у місті Києві за адресою вул. Миколи Пимоненка, 19 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс», посилаючись на те, що проведена державна реєстрація приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касандрович Тетяною Олексіївною права власності за Приватним акціонерним товариством «АБС-УКР» на приміщення № 350, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19, загальною площею 155,50 кв.м., порушує право власності співвласників будинку і ОСББ «Грінвіль Парк Київ» вбачає наявність достатніх підстав для скасування відповідної державної реєстрації, оскільки спірне приміщення є допоміжним приміщенням та перебуває у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку на підставі Закону, а оспорювана державна реєстрація права власності здійснена з порушенням вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Крім того, позивачем з метою досягнення ефективного захисту порушених прав співвласників, та з огляду на те, що відповідач-1 самовільно та самочинно переобладнав спірне приміщення, реконструював його та унеможливив доступ співвласників до їх майна, передав у подальше користування іншій особі, заявлено вимогу і про усунення співвласникам перешкод у користуванні їх спільним майном, шляхом виселення з нього відповідачів.
У свою чергу, відповідачі проти заявленого позову заперечили зазначивши, що у відповідності до проектної документації стадії «П», Том 1, архітектурне рішення, об`єкт: № ПОК-1-183 - АР, виготовленої ПП «АБ «Вертикаль», спірне приміщення відноситься до першого пускового комплексу, розташованого на 2-му рівні стилобатної частини об`єкту, складалось з приміщень за проектними № 8 та № 12, при цьому будь-яких загальнобудинкових мереж, комунікацій, обладнання у приміщенні передбачено та запроектовано не було, приміщення не було розташовано на технічному чи підвальному поверсі будинку, за своїм призначенням приміщення є нежитловим, а за функціональним призначенням визначено як - майстерня служби експлуатації будинку, що спростовує доводи позивача про приналежність такого приміщення до типу допоміжних.
Відповідач-1 також наголосив, що з доданих позивачем до позову доказів, зокрема, планів з проектної документації вбачається, що приміщення за проектними № 8 та № 12 (після введення в експлуатацію - № 350), розташоване на другому рівні стилобату будинку, не містило комунікацій, мереж та/або будь-яких елементів, обладнання загальнобудинкового призначення, що свідчить про те, що приміщення № 350 не відноситься до технічних приміщень будинку, не відноситься до допоміжних приміщень будинку, не є спільним майном багатоквартирного будинку, а згідно проектної та технічної документації на приміщення № 350, воно повністю відповідає характеристикам нежитлового приміщення, обмежене з усіх сторін стінами, стелею, підлогою, має окремий вхід, не є підвалом чи підсобним та/або допоміжним/технічним приміщенням, про що свідчить і висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1809/1 від 24.09.2024.
Водночас, відповідач-2 зауважив, що позовна заява не містить жодних доказів, які б давали можливість встановити допущені при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором ПНКМНО Касандрович Т.А. порушення, а відтак заявлені вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості є необґрунтованими.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Як визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
З положень статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 зазначеного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами, внесеними згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011.
У пункті 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.
За змістом частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.
При цьому, допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно належати до допоміжного та бути нежитловим.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/1406/21.
Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 924/195/22, від 27.06.2023 у справі № 910/22039/21, від 31.01.2023 у справі № 914/379/21.
Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Отже, визначальним для правильного вирішення цього спору є з`ясування та визначення правового режиму спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 17.11.2021 у справі № 904/663/19, від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18.
У постановах Верховного Суду від 15.06.2022 та від 31.01.2023 у справі №914/379/21 зазначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
У той же час, в пункті 20 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21 сформульовано висновок про те, що чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.
Проаналізувавши зазначені висновки Верховного Суду в їх сукупності, суд приходить висновку, що ключовим для належного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать спірне приміщення до числа допоміжних, або чи є воно нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку, з урахуванням дійсної (первісної) мети його проектування та подальшого будівництва.
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Згідно з частиною 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).
Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Як унормовано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів» підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, з урахуванням підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 910/11002/21, від 06 лютого 2024 року у справі № 910/12661/22.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (частини 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України).
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.
Згідно з частинами 1-3, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В якості заперечень проти доводів позивача, відповідачем-1 до відзиву на позовну заяву було долучено висновок судового експерта Голубенко Інни Миколаївни №1809/1 від 24.09.2024.
На вирішення вказаної експертизи було поставлено питання: «Чи відповідає приміщення №350, загальною площею 155,5 кв.м., що розташоване на -2 поверсі стилобату будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко, що в м. Києві, проектній та технічній документації, щодо типу - нежитлового приміщення.».
За наслідками здійсненого експертного дослідження, експерт вказав, що приміщення № 350, загальною площею 155,5 кв.м., що розташоване на -2 поверсі стилобату будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, який запроектований незалежно від житлової частини будинку та не являється технічним поверхом житлового будинку. Вказані приміщення відносяться до нежитлових приміщень та не являються допоміжними приміщеннями житлового будинку, в них відсутні загальнобудинкові мережі та обладнання. За своїми загальними технічними параметрами - планувальним рішенням, розташуванням в об`ємі житлового будинку, приміщення № 350 відповідає технічним параметрам, що вказані в проектній та технічній документації.
У мотивувальній частині висновку експерта №1809/1 від 24.09.2024, експерт вказав, що відповідно до проектної документації стадії «П» Том 1 «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (коригування ІІ черги будівництва, 1-й спусковий комплекс» 2020 року (код об?єкта № ПОК-1-183-АР), розробленого ПП «АБ «Вертикаль» на замовлення ПАТ «АБС-УКР», передбачалось «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (коригування ІІ черги)».
Відповідно до зазначеного проекту (3. Архітектурні рішення, ПОК-2-1-ЗП, аркуш 1): « 3.1 Об?ємно-планувальні рішення: … Житловий будинок №2, проект коригування якого виконується, розміщено на території житлового комплексу в складі ІІ черги будівництва і є 1-м пусковим комплексом. … Житловий комплекс представляє собою дві 24-х поверхові будівлі розміщені на спільному 7-ми поверховому стилобаті. 24-ти поверховий будинок № 2 є першим пусковим комплексом. У складі 1-го пускового комплексу за функціональним призначенням можливо виділити наступні частини: 1. Стилобатна частина: 1.1 технічні приміщення будинку (поверх на відм. -4,50); 1.2 вбудовані нежитлові приміщення…»
Креслення планувального рішення стилобатної частини на відмітці - 7.500 із зазначенням експлікацією нежитлових приміщень (проектні рішення, ПОК-2-183-АР, аркуш 8), зазначено, в тому числі нежитлові приміщення групи № 350 (приміщення № 8 майстерня служби експлуатації будинку, №12 санвузол) на відмітці -7.500.
Експертом встановлено, що згідно таблиці «Експлікація приміщень до плану квартирного (багатоповерхового) житлового будинку техпаспорту від 21.04.2021 до складу групи нежитлових приміщень № 350, що розташовані на -2 поверсі стилобатної частини, входять наступні приміщення: 1 майстерня служби експлуатації будинку 142,1 кв.м.; 2 убиральня 3,2 кв.м.; 3 вмивальник 5,5 кв.м.; 4 убиральня 4,7 кв.м.; загальна площа 155,5 кв.м. Розташування групи нежитлових приміщень № 350 в об`ємі житлового будинку - стилобатний поверх -2 (мінус 2), відповідно до технічного паспорту від 21.04.2021, виготовленого ТОВ «Проектсервісгруп».
Крім того, відповідно до технічного паспорту від 24.09.2021, виготовленого ТОВ «Проектсервісгруп» на групу нежитлових приміщень № 350 по вул. Пимоненка, 19 в Шевченківському районі м. Києва, що розташовані на - 2 (мінус 2-й поверх стилобат) поверсі, до групи приміщень входять наступні приміщення: 1 майстерня служби експлуатації будинку 142,1 кв.м.; 2 убиральня 3,2 кв.м.; 3 вмивальник 5,5 кв.м.; 4 убиральня 4,7 кв.м.; загальна площа 155,5 кв.м.
Відтак, за результатом дослідження, експертом з огляду на надані матеріали (проектної та технічної документації), встановлено, що приміщення групи № 350 (приміщення №8 та №12 згідно проекту) загальною площею 155,5 кв.м., є вбудованими і розташованими на -2 (мінус 2-й поверх стилобат) поверсі житлового будинку.
При цьому, при проведенні натурного обстеження об`єкту дослідження - приміщень групи № 350 загальною площею 155,5 кв.м. було встановлено, що: приміщення № 1 площею 142,1 кв.м. згідно наданих технічних техпаспортів від 21.04.2021 та від 24.09.2021 (приміщення № 8 площею 142,1 кв.м. згідно проекту) розділене тимчасовими перегородками (металопластикові конструкції зі скляним заповненням, із керамічної цегли - із опорядженням) на декілька приміщень; в приміщенні № 350 влаштована індивідуальна система вентиляції (незалежна від житлової частини будинку та від інших нежитлових приміщень, що розташовані в стилобатній частині будинку); приміщення № 350 підключено до системи опалення нежитлових приміщень, що розташовані в стилобатній частині будинку, яка запроектована незалежно від житлової частини будинку; приміщення № 350 підключено до системи водопостачання нежитлових приміщень, що розташовані в стилобатній частині будинку, яка запроектована незалежно від житлової частини будинку; приміщення № 350 підключено до системи електропостачання нежитлових приміщень, що розташовані в стилобатній частині будинку, яка запроектована незалежно від житлової частини будинку; приміщення № 350 розташовані в стилобатній частині будинку, яка запроектована незалежно від житлової частини будинку та не являється технічним поверхом житлового будинку; приміщення № 350 не є допоміжними приміщеннями житлового будинку, в них відсутні загальнобудинкові мережі та обладнання.
Під час розгляду справи, з огляду на спір, який виник між сторонами та заперечення позивача проти наданого відповідачем-1 висновку експерта, з метою встановлення дійсного правового статусу спірного приміщення, в ході підготовчого провадження ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) Приміщення номер 5, 8 та 12, які запроектовані на «-2» поверсі на відмітці «-7,500» об`єкту «реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» (будинок №2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (проектна документація ПОК-1-183-АР) згідно з проектною документацією «ПОК-1-183-АР» відносяться до житлового/нежитлового чи допоміжного приміщення багатоквартирного будинку? 2) Чи відповідає спірне приміщення (група приміщень) № 350, розташоване на -2 поверсі стилобату, в будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, передбаченим державними будівельними нормами, проектною та наявною в матеріалах справи №910/10832/24 документацією технічним характеристикам (параметрам), для визначення його як нежитлового приміщення? та 3) Чи були запроектовані, передбачені, встановлені у спірному приміщенні (групи приміщень) №350, розташованому на -2 поверсі стилобату, в будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, будь-які загальнобудинкові комунікації або мережі обладнання тощо, необхідні для експлуатації будинку?
Висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025 встановлено щодо 1-го питання, що приміщення №8 та №12, які запроектовані на -2 поверсі на відмітці -7,500 об?єкту "Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва" згідно з проектною документацією, в тому числі проектною документацією по об?єкту: ПОК-1-183-АР, відносяться до нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Приміщення №5, яке запроектоване на -2 поверсі на відмітці -7,500 об?єкту «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» згідно з проектною документацією, в тому числі проектною документацією по об?єкту: ПОК-1-183-АР, відноситься до допоміжного приміщення багатоквартирного будинку.
По питанню №2 експертом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи №910/10832/24 документальних даних, в тому числі проектної документації, з врахуванням результатів візуально-інструментального обстеження, група приміщень №350, що розташована на -2 поверсі стилобату будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, за характерними ознаками є приміщеннями з функціональним призначенням нежитлові і відповідає передбаченим проектною документацією та державними будівельними нормами технічним характеристикам для визначення їх як нежитлових приміщень.
По питанню №3 експертом встановлено, що в приміщеннях групи приміщень №350, що розташовані на -2 поверсі стилобату будинку №19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві не передбачені проектною документацією та не влаштовані будь-які загальнобудинкові мережі, з встановленими на них, в межах зазначених приміщень, приладами обліку та арматурою, що необхідні для експлуатації будинку.
У дослідницькій частині висновку вказано, що відповідно до проектної документації "Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (коригування ІІ черги будівництва, 1-й пусковий комплекс)" функціональне призначення приміщення 1 (основне) площею 142,1 кв.м. групи приміщень № 350 (приміщення № 8 згідно проектної документації) - майстерня служби експлуатації будинку; функціональне призначення підсобних приміщень групи приміщень № 350: убиральня 2 площею 3,2 кв.м., вмивальник 3 площею 5,5 кв.м., убиральня 4 площею 4,7 кв.м. (приміщення № 12 згідно проектної документації) - санвузол.
Згідно Додатку А ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» приміщення комунального господарства - житлово-експлуатаційні заклади відносяться до громадських (нежитлових) приміщень.
Відповідно до проектної документації «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (коригування ІІ черги будівництва, 1-й пусковий комплекс)» функціональне призначення приміщення VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) - приміщення проходження інженерних мереж, венткамера (відноситься до технічних приміщень багатоквартирного житлового будинку).
Згідно листа ТОВ «Архітектурне бюро індивідуальних рішень» № 19 від 12.09.2024 (т. 1, а.с. 155) та листа ПП «Архітектурне бюро «Вертикаль» № 01/09 від 12.09.2024 (т. 1, а.с. 156) згідно проектної документації «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» вказано, що приміщення під № 8 та № 12 загальною площею 155,5 кв.м. в стилобатній частині житлового будинку № 2 (1 та 2 пускові комплекси) відносяться до нежитлового приміщення.
Таким чином, передбачене проектною документацією функціональне призначення приміщень групи приміщень № 350 в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві: приміщення 1 площею 142,1 кв.м. (приміщення № 8 згідно проектної документації), приміщення 2 площею 3,2 кв.м., приміщення 3 площею 5,5 кв.м., приміщення 4 площею 4,7 кв.м. (приміщення № 12 згідно проектної документації) - нежитлове приміщення, тоді як передбачене проектною документацією функціональне призначення приміщення VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) - допоміжне (технічне) приміщення багатоквартирного житлового будинку.
Група приміщень № 350 та приміщення VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві є частиною внутрішнього об`єму будівлі, утворюють приміщення, які обмежені з усіх сторін захисними конструкціями - стінами та перегородками (у тому числі з дверима) зі стелею (перекриттям), підлогою, з можливістю входу і виходу.
Проектною документацією «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» не передбачено розміщення в приміщеннях групи приміщень № 350 в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві: приміщення 1 площею 142,1 кв.м. (приміщення № 8 згідно проектної документації), приміщення 2 площею 3,2 кв.м., приміщення 3 площею 5,5 кв.м., приміщення 4 площею 4,7 кв.м. (приміщення № 12 згідно проектної документації) технічного обладнання теплових вузлів, бойлерних, котелень, електрощитових, вентиляційних камер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо та не передбачено прокладання загальнобудинкових мереж водопостачання та водовідведення, тепло-, газо-, електропостачання з встановленими на них, в межах зазначених приміщень, приладів обліку (водоміри, електролічильники тощо) та арматури (вентилі, випускні крани, задвижки тощо), що передбачені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
Проектною документацією «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» передбачено розміщення в приміщенні VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) технічного обладнання вентиляційної камери з щитом управління, що передбачені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
Відповідно до результатів візуально-інструментального обстеження в приміщеннях групи приміщень № 350 в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві: приміщення 1 площею 142,1 кв.м. (приміщення № 8 згідно проектної документації), приміщення 2 площею 3,2 кв.м., приміщення 3 площею 5,5 кв.м., приміщення 4 площею 4,7 кв.м. (приміщення № 12 згідно проектної документації) відсутнє технічне обладнання теплових вузлів, бойлерних, котелень, електрощитових, вентиляційних камер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо, відсутне прокладання загальнобудинкових мереж водопостачання та водовідведення, тепло-, газо-, електропостачання, з встановленими на них, в межах зазначених приміщень, приладів обліку (водоміри, електролічильники тощо) та арматури (вентилі, випускні крани, задвижки тощо), що передбачені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
За результатами візуально-інструментального обстеження в приміщенні VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) влаштовано технічне обладнання вентиляційної камери, що передбачене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.
Таким чином, в приміщеннях групи приміщень № 350, що розташовані на -2 поверсі стилобату будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві не передбачені проектною документацією та не влаштовані будь-які загальнобудинкові мережі, з встановленими на них, в межах зазначених приміщень, приладами обліку та арматурою, що необхідні для експлуатації будинку.
Відповідно до наданої документації (наявної в матеріалах справи), а також згідно вимог нормативної документації в галузі будівництва, приміщення групи приміщень № 350 та приміщення VI площею 20,2 кв.м. (приміщення № 5 згідно проектної документації) в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві не включені до житлового фонду (приміщення не є складовими житлових квартир в багатоквартирних житлових будинках), а за результатами візуально-інструментального обстеження та наданої проектної документації приміщення групи приміщень № 350 в будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві є ізольованими з окремим виходом назовні через проїзд стилобатної частини.
Отже, згідно наявних в матеріалах справи № 910/10832/24 документальних даних, в тому числі проектної документації, з врахуванням результатів візуально-інструментального обстеження, група приміщень № 350, що розташована на -2 поверсі стилобату будинку № 19 по вул. Миколи Пимоненко в м. Києві, за характерними ознаками є приміщеннями з функціональним призначенням нежитлові і відповідає передбаченим проектною документацією та державними будівельними нормами технічним характеристикам для визначення їх як нежитлових приміщень.
Приміщення № 8 та № 12, які запроектовані на -2 поверсі на відмітці -7,500 об`єкту «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» згідно з проектною документацією, в тому числі проектною документацією по об`єкту: ПОК-1-183-АР, відносяться до нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Приміщення № 5, яке запроектоване на -2 поверсі на відмітці -7,500 об`єкту «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва» згідно з проектною документацією, в тому числі проектною документацією по об`єкту: ПОК-1-183-АР, відноситься до допоміжного приміщення багатоквартирного будинку.
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.
Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
За умовами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
З огляду на наведене вище, суд приймає до уваги висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025 та висновок судового експерта Голубенко Інни Миколаївни №1809/1 від 24.09.2024 за результатами проведених експертиз, оскільки експерти, що здійснювали відповідні експертні дослідження були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку, а висновки судових експертиз узгоджені по суті своїх мотивів та висновків, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності.
Водночас, суд, з метою визначення належної природи спірного приміщення, враховує і те, що у зв`язку з завершенням спорудження об`єкту будівництва, у будинку було проведено технічну інвентаризацію, в тому числі і інвентаризацію спірного приміщення № 350, яке створено із приміщення №8 та №12 згідно проєкту та не включає в себе приміщення №5 згідно проєкту.
Інвентаризація розташованого у будинку спірного нежитлового приміщення № 350 проводилась на підставі чинної на той момент Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом № 127 від 24.05.2001 року, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (надалі - Інструкція), яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури № 939 від 12.10.2023 року.
Відповідно до п. 2 Інструкції нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) - сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).
Зважаючи на відповідність спірного приміщення характеристикам нежитлового приміщення, що визначені в Інструкції, та встановлено судовими експертами у проведених експертних дослідженнях, ліцензованим інженером було проведено технічну інвентаризацію нежитлового приміщення та видано 24.09.2021 року технічний паспорт на приміщення. 
Інформаційною довідкою № 069/23 від 25.09.2023 ТОВ «Проектсервісгруп», як особа, що проводила технічну інвентаризацію у будинку, підтвердило, що приміщення № 350 відносяться до нежитлових приміщень.
Пунктом 2 вищевказаної Інструкції (в редакції чинній на момент проведення інвентаризації) визначено, що приміщення - частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена з усіх сторін захисними конструкціями - стінами або перегородками (у тому числі з вікнами і дверима) зі стелею (перекриттям) і підлогою, з можливістю входу і виходу. Горищний простір, а також простір, огороджений сітчастими захисними конструкціями, перегородками не до стелі (перекриття) заввишки менше ніж 190 см, не є приміщенням; допоміжні приміщення будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); технічний поверх - поверх для розміщення інженерного обладнання і прокладання комунікацій, а також для влаштування нежитлових приміщень, може бути розташований у нижній (технічне підпілля), верхній (технічне горище) або середній частині будинку.
Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Згідно пункту 6 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Із наявних в матеріалах справи планів з проектної документації, приміщення за проектними № 8 та № 12 (після введення в експлуатацію - № 350), розташоване на другому рівні стилобату будинку, не містило комунікацій, мереж та/або будь-яких елементів, обладнання загальнобудинкового призначення.
Відсутність у спірному приміщенні будь-яких мереж та/або комунікацій, обладнання загальнобудинкового призначення, свідчить про те, що приміщення № 350 не відноситься до технічних приміщень будинку, не відноситься до допоміжних приміщень будинку, а відтак і не може вважатися майном багатоквартирного будинку.
При цьому, суд приймає мотиви судового експерта, що викладені у висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025, щодо того, що така ознака допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, як прокладення через них загальнобудинкових комунікацій, які обслуговують більше одного приміщення, є не зовсім вірною та визначальною, оскільки загальнобудинковими інженерними мережами насичено весь простір житлового будинку та комунікації проходять практично через всі приміщення житлового будинку, в тому числі через квартири приватної власності, однак це не є підставою для віднесення таких приміщень до допоміжних, тобто, до спільної власності власників квартир. Окрім цього, за своєю конструкцією системи інженерних комунікації (окрім системи каналізації) влаштовуються таким чином, що обов`язково передбачають можливість відключення будь-якої частини системи в цілому або частково.
Отже, оскільки згідно проектної та технічної документації на приміщення № 350, воно цілком і повністю відповідає характеристикам нежитлового приміщення, що встановлено вищенаведеними висновками судових експертів, та обмежене з усіх сторін стінами, стелею, підлогою, має окремий вхід, то підстав вважати спірний об`єкт нерухомості підвалом чи підсобним та/або допоміжним/технічним приміщенням, не вбачається за можливе, іншого позивачем під час розгляду справи не доведено належними доказами.
За наведеного, суд приходить до висновку, що спірне приміщення № 350, загальною площею 155.5 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19, є нежитловим та не є допоміжним приміщенням будинку.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відтак, з огляду на те, що спірні приміщення № 350, розташовані у м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19, не є допоміжними приміщеннями будинку та, як наслідок, не можуть належати на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир та нежитлових приміщень у цьому будинку, суд дійшов висновку про те, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірне приміщення за Приватним акціонерним товариством «АБС-УКР», не зумовлює порушення прав Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ», що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання такого рішення незаконним та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.
Частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 320 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 147 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції) право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються у тому числі шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.
Згідно частини 1 статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У даному випадку, оскільки спірне приміщення не є допоміжним, то право спільної сумісної власності у співвласників багатоквартирного будинку № 19 по вул. Пимоненка Миколи в м. Києві на це приміщення не виникло.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту виникнення у співвласників багатоквартирного будинку та/або набуття позивачем у встановленому законодавством порядку права власності на спірне приміщення до суду не надано.
Відтак, враховуючи встановлене, з урахуванням поданих доказів в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем не доведено наявності та порушення права власності на спірне приміщення, позивач не вправі вимагати усунення перешкод в користуванні цим приміщенням шляхом виселення відповідачів, а отже позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги, як і не навів належних доводів у підтвердження правильності власної позиції.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що стилобатна частина (-2 поверх) будинку за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19, складається виключно з технічних приміщень будинку, вертикальних комунікацій, сходів та коридорів, що підтверджується даними зареєстрованої в ЄДЕССБ експертизи проекту за № EX01:3271-2170-7650-4174.
Як встановлено судом, відповідно до акту готовності об`єкта до експлуатації від 22.04.2021, зареєстрованого в ЄДЕССБ, за результатами технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа стилобату - 1726,6 м2, корисна площа стилобату - 1656,3 м2, площа приміщень у т.ч. офісів - 790,9 кв.м., комор - 119,7 кв.м., інших приміщень - 745,7 кв.м.
Водночас, 21.04.2021 року ТОВ «Проектсервісгруп» було виготовлено технічний паспорт на будинок квартирного типу (гуртожиток) територія обмежена вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва, згідно якого площа нежитлових приміщень стилобатної частини будинку (по частині МЗК стилобату 2-го рівня та по частині МЗК стилобату 1-го рівня) становить 910,6 кв.м.
Сертифікатом № ІУ123210422541, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (надалі - ДАБІ) 07.05.2021 та сертифікатом № ІУ123210422541 виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України від 08 червня 2021 року (зі змінами), засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкту та вказано основні показники об`єкта Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва (будинок №2, 1-й пусковий комплекс, ІІ черга будівництва) (з урахуванням змін, згідно сертифікату № ІУ123210422541 від 08.06.2021): площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень - 1147,3, кількість однокімнатних квартир - 167, кількість двокімнатних квартир - 115, кількість трикімнатних квартир - 44, кількість чотирикімнатних і більше квартир - 3, загальна кількість квартир - 332, кількість поверхів - 24, технічний, мезонін, житлова площа приміщень - 9569, загальна площа квартир - 24174,4, кількість п`ятикімнатних квартир - 2, загальна площа п`ятикімнатних квартир - 463,4, житлова площа п`ятикімнатних квартир - 203,2, кількість шестикімнатних квартир - 1, загальна площа шестикімнатних квартир - 304,3, житлова площа шестикімнатних квартир - 138,5, загальна площа - 1726,6 (стилобату), корисна площа - 1656,3 (стилобату).
Вказані показники об`єкту та внесені зміни до сертифікату готовності підтверджуються відомостями, що містяться на державному порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2557343992056383096/optype=100, де вказано, що корисна площа стилобату будинку становить 1656,3 кв.м., а в розділі «Зміни в дозвільному документі» в сертифікат № ІУ123210422541, 08.06.2021 внесено виправлення технічної помилки реєстратора.
24.09.2021 року ТОВ «Проектсервісгруп» було виготовлено технічний паспорт групу нежитлових приміщень №350 по вул. Миколи Пимоненка, №19, Шевченківського районну міста Києва, згідно матеріалів експлікації у стилобаті 2-го рівня знаходиться група приміщень №350, загальною площею 155,5 кв.м., яке складається з майстерні служби експл. буд., площею 142,1 кв.м.; убиральні, площею 3,2 кв.м., вмивальника, площею 5,5 кв.м., убиральні, площею 4,7 кв.м.
Разом з тим, відповідачем-1 до відзиву на позовну заяву було долучено лист № 19 від 12.09.2024 року Генерального проектувальника проектної документації будівництва об`єкта - ТОВ «Архітектурне бюро індивідуальних рішень», згідно якого проектувальник підтверджує, що приміщення за проектними № 8 та № 12 (№ 350), є нежитловим приміщенням, і мереж, комунікацій необхідних для експлуатації і обслуговування будинку запроектовано не було. Крім того, у листі вказано, що у стилобатній частині будинку було розміщено ряд нежитлових приміщень будинку, загальною площею 954,9 кв.м. (№№ 7, 7.1, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 15.1, 16, 18). 
Крім того, у матеріалах справи наявний лист ПП «Архітектурне бюро «Вертикаль»№ 01/09 від 12.09.2024, яке виступало розробником коригування 4 ІІ черги будівництва згідно проекту «Реконструкція та забудова території, обмеженої вулицями Глибочицькою, Студентською, та Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва», замовником якого є ПрАТ «АБС-УКР», де вказано, що інформація, що міститься у Витягу реєстраційний номер EX01:3271-2170-7650-4174 з ЄДЕССБ, по експертизі проекту коригування 4-та редакція від 03.07.23, стосовно стилобатної частини будинку № 2 (1 та 2 пускові комплекси) в пункті «Додаток до експертного звіту», міститься узагальнений (без деталізації) опис розміщених в цій частині об?єкту приміщень, тоді як згідно проектної документації, завантаженої в єдину електронну систему у сфері будівництва (ЄДССБ), по об?єкту: «Реконструкція та забудова території, обмеженої вул. Глибочицькою, вул. Студентською та вул. Пимоненка у Шевченківському районі м. Києва», стилобатна частина будинку № 2 (1 та 2 пускові комплекси), складається з двох рівнів та окрім технічних приміщень в стилобаті будинку № 2 знаходяться нежитлові приміщення №№ 7, 7.1, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 15.1, 16, 18, загальною площею 954,9 кв.м.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 року у справі №924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Проаналізувавши встановлені вище обставини, суд приходить висновку, що надані відповідачем-1 докази на підтвердження факту проектування у стилобатній частині (-2 поверх) будинку за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 19 нежитлових приміщень, є належними, допустимими та більш вірогідними доказами, ніж наведені позивачем відомості що зазначені в експертизі проекту, зареєстрованої в ЄДЕССБ за № EX01:3271-2170-7650-4174.
У зазначеному аспекті суд також враховує і те, що листом ДІАМ № 5738/03/13-24 від 19.09.2024, згідно наявної в ЄДЕССБ інформації, внесеної на підставі проектної та технічної документації на об`єкт, підтверджено наявність в стилобатній частині будинку групи нежитлових приміщень будинку загальною площею 910,6 кв.м., з яких 790,9 кв.м. - площа офісів (до яких в тому числі входить спірне приміщення) та 119,7 кв.м. площа комор.
Не приймає суд і посилання позивача на підставу власних вимог і заперечень непослідовність у нумерації приміщень стилобатної частини (1 та 2 поверхів).
Позивач вказує, що при вивченні поверхових планів будинку виявлено, що на поверсі -2 знаходяться приміщення 333-342 і спірне приміщення під номером 350, водночас на поверсі -1 знаходяться приміщення 343-349, 351-354, а між приміщеннями 349 і 351 знаходиться приміщення без номеру, яке наразі зайняте обладнанням диспетчеризації будинку, а отже, з нумерації приміщень -1 і -2 поверхів можна зробити висновок, що має місце фальшування нумерації приміщень, а приміщення № 350 створено та пронумеровано вже після присвоєння номерів всіх інших приміщень будинку. 
Втім, нумерація приміщень будинку не становить відповідного правового значення для встановлення обставин визначення правового режиму спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належить спірне приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик такого приміщення, а тому посилання на її непослідовність не становлять правового значення.
Щодо заперечень позивача проти висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025, викладених у клопотанні про виклик в судове засідання експерта, що подане до суду 22.12.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» суд зазначає наступне.
У вказаному клопотанні позивач зазначає про недоліки у висновку експерта, які, на переконання позивача, обґрунтовано ставлять під сумнів достовірність викладених висновків та можливість прийняття судом відповідного висновку як доказу у справі.
Так, заперечуючи проти вказаного висновку судового експерта, позивач вказує, що експертом об`єднано всі запитання експертизи в єдине та надано мотивування, що не корелювало з запитаннями, зокрема, надаючи оцінку статусу запроектованих приміщень, експерт вийшов за межі першого запитання та окрім проектної документації врахував технічний паспорт на приміщення № 350 та довідку з матеріалів справи; експертом безпідставно під час здійснення експертного дослідження враховано приписи ДБН В.2.2-9:2018, сфера застосування якого не поширюється на спірне нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19; експертом не мотивовано, чому при вирішенні питань експертизи ним відхилено призначення приміщення, що зазначене в проектній документації; експертом безпідставно ототожнюються поняття «майстерня служби експлуатації будинку» та «приміщення комунального господарства» за ДБН В.2.2-9:2018, який взагалі не підлягав застосуванню; без мотивування та передумов експертом здійснюється ототожнення приміщення з житлово-експлуатаційним закладом; експертом вигадано норму ДБН В.2.2-9:2018 та зазначено, начебто згідно з додатком А до даного ДБН житлово - експлуатаційні заклади відносяться до нежитлових приміщень, водночас згадок про віднесення таких закладів до нежитлових приміщень додаток А ДБН В.2.2-9:2018 не містить; частина ознак притаманних нежитловому приміщенню експертом всупереч поставлених питань встановлено на підставі візуального огляду спірного приміщення, а не на підставі проектної документації; експертом у наданому висновку встановлені взаємовиключні обставини та зазначено недостовірну інформацію.
Однак, на переконання суду, наведені позивачем заперечення проти висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025, не можуть бути враховані судом та підлягають відхиленню.
Як вбачається зі змісту спірного висновка експерта (арк. 2), експертом чітко вказано, що перше-третє питання ухвали є пов`язаними між собою, потребують вивчення та аналізу одних і тих самих документів та об`єктів, мають загальну нормативну базу, а тому дослідження по них проводиться об`єднано.
Суд погоджується, що поставлені на вирішення експертизи питання є взаємопов`язаними та становлять необхідність у дослідженні один і тих же та/або схожих документів, з метою надання обґрунтованих відповідей на поставлені питання.
При цьому, об`єднане дослідження поставлених на вирішення експертизи питань не відміняє та не спростовує обов`язку експерта надати окремі відповіді на кожне з питань, що і було здійснено експертом за наслідками проведеного дослідження.
Щодо застосування експертом приписів ДБН В.2.2-9:2018, сфера застосування якого не поширюється на спірне нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 19, суд вважає за доцільне наголосити, що експертом у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України є особа яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (далі - Інструкція) експерт має право: ознайомлюватися з матеріалами справи, які стосуються предмета експертизи; відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань; з дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), бути присутнім під час проведення процесуальних, виконавчих дій та ставити питання учасникам процесу, що стосуються предмета чи об`єкта експертизи, та проводити окремі дослідження у їх присутності; указувати у висновку експерта на факти, виявлені під час проведення експертизи, які мають значення для справи, але стосовно яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення; у разі незгоди з іншими членами експертної комісії складати окремий висновок; викладати письмово відповіді на питання, які ставляться йому під час надання роз`яснень чи показань; оскаржувати в установленому законодавством порядку дії та рішення органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), що порушують права експерта або порядок проведення експертизи; на забезпечення безпеки за наявності відповідних підстав; одержувати винагороду за проведення експертизи та відповідно до законодавства компенсацію (відшкодування) витрат за виконану роботу та витрат, пов`язаних із викликом для надання роз`яснень чи показань, у разі якщо це не є його службовим обов`язком. Експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань, а також у разі тимчасової втрати працездатності, перебування відповідно до законодавства у відпустці, строк яких не дозволяє виконати експертизу в строки, передбачені цією Інструкцією, або у разі призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Повідомлення про відмову має бути вмотивованим.
Згідно пункту 2.2 Інструкції на експерта покладаються такі обов`язки: заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин; прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані, а також у разі тимчасової втрати працездатності, перебування відповідно до законодавства у відпустці, строк яких не дозволяє виконати експертизу в строки, передбачені цією Інструкцією, або у разі призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; з`явитися на виклик органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), для надання роз`яснень, показань чи доповнень з приводу проведеної експертизи або причин повідомлення про неможливість її проведення; забезпечити збереження об`єкта експертизи. Якщо дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей, експерт повинен одержати на це дозвіл від органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта); не розголошувати без дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), відомості, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням обов`язків, або не повідомляти будь-кому, крім органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), чи суду про хід проведення експертизи та її результати.
Висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки) (п. 4.12 Інструкції).
Пунктом 4.13 Інструкції встановлено, що у дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань. Дослідницька частина повинна включати: відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування; посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них; експертну оцінку результатів дослідження. Опис процесу застосовування інструментальних методів дослідження та проведення експертних експериментів можуть обмежуватись викладенням кінцевих результатів. У зазначених випадках графіки, діаграми, таблиці, матеріали експертних експериментів мають зберігатись у наглядових експертних провадженнях і на вимогу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), можуть надаватись їм для ознайомлення. За наявності в документі про призначення експертизи (залучення експерта) питань, які не належать до предмета експертизи або не входять до компетенції експерта, указуються причини, з яких ці питання не можуть бути вирішені. Узагальнення та оцінка результатів окремих досліджень, які є підставою для формулювання висновків, можуть викладатися у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експерта. У дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.
З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що експерт, як особа яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для надання відповідей на питання відмінні від питань права, самостійно застосовує нормативну та законодавчу базу для досягнення мети відповідного експертного дослідження, а саме надання відповідей на передані на вирішення експертизи питання, про що наводить та зазначає у дослідницькій частині висновку.
Слід враховувати, що суд не є фахівцем у галузі відмінній від права, а тому оцінка застосовності чи не застосовності експертом, як спеціалістом у відповідній галузі дослідження тої чи іншої нормативної бази не буде ґрунтовною та змістовною.
Посилаючись на невірне застосування експертом ДБН В.2.2-9:2018, позивач вказує на його застосовність до громадських будинків та споруд висотою до 73,5 метри, в той час, як згідно порталу ЄДЕССБ вказаний ДБН поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих будинків, споруд та комплексів громадського призначення (далі - громадських будинків) з умовною висотою до 73,5 м (включно) з підземними поверхами завглибшки не більше 25 м від рівня землі.
Отже, сфера застосування вказаного ДБН оперує поняттям «умовна висота», відтак застосовність такого ДБН до даного експертного дослідження не може виключатись та нівелюватись, крім того, вказуючи на неможливість застосовності такого ДБН до експертного дослідження, позивач не навів в чому саме полягає неможливість його застосовності в контексті визначення правового статусу спірного приміщення.
У контексті доводів про те, що експертом вигадано норму ДБН В.2.2-9:2018 та зазначено, начебто згідно з додатком А до даного ДБН житлово - експлуатаційні заклади відносяться до нежитлових приміщень, втім згадок про віднесення таких закладів до нежитлових приміщень додаток А ДБН В.2.2-9:2018 не містить, суд відзначає, що висновок експерта з посиланням на додаток А ДБН В.2.2-9:2018 підлягає оцінці в сукупності з іншими висновками, що викладені експертом попередньо по тексту висновку. 
Доводи про вигадування експертом норм відповідного додатку до ДБН не можуть бути визнані судом обґрунтованими, оскільки експерт наводячи власні висновки, виходив з системного тлумачення положень чинних ДБН в контексті питань поставлених на вирішення експертизи.
Інші доводи позивача щодо ототожнення понять, неврахування призначення приміщення, неправомірного використання методів візуального огляду та встановлення на їх підставі фактів, встановлення взаємовиключних фактів, судом до уваги не приймаються, оскільки наведені заперечення спрямовані виключно на переоцінку встановлених у висновку фактів з метою викривлення кінцевих висновків.
За наведених обставин, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали в порядку статті 246 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №3772/25-42 від 15.10.2025 не суперечить фактичним обставинам та матеріалам справи.
При цьому, суд наголошує, що позивач не був позбавлений права та можливості в ході розгляду даного спору подати до суду власний висновок експерта (з власними питаннями) в порядку приписів статті 98 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грінвіль Парк Київ» до Приватного акціонерного товариства «АБС-УКР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» про скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 07.05.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко