КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року № 320/25785/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтович А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український дім імпорту"

до Головного управління ДПС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Український дім імпорту" (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 12.05.2025 р. №0437380701 про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 6 960 270 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 12.05.2025 р. №0437440701 про застосування штрафу в сумі 27 528 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 12.05.2025 р. №43815/0901 про застосування штрафу в сумі 120 000 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 13.05.2025 р. №04431224022 про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на суму 22 990 187,46 грн.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437380701 позивач зазначає, що рекламні послуги, отримані від ТОВ «Баядера Логістик», використовувалися ним у межах власної господарської діяльності, спрямованої на отримання доходу від реалізації імпортованої продукції, а також частково при виконанні договорів із нерезидентами. На думку позивача, відповідач безпідставно застосував положення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України без урахування положень статті 199 Податкового кодексу України щодо використання придбаних послуг одночасно в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях. Позивач вказує, що ним здійснювався розподіл податкового кредиту та нарахування компенсуючих податкових зобов`язань відповідно до вимог законодавства, а тому визначення додаткових податкових зобов`язань з ПДВ є необґрунтованим.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437440701 позивач зазначає, що воно є похідним від податкового повідомлення-рішення №0437380701, а тому за відсутності правових підстав для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ відсутні й підстави для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію відповідних податкових накладних.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №43815/0901 позивач зазначає, що звіти за формою №1-ОА були подані у встановлені строки та сформовані на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. На його думку, контролюючий орган помилково дійшов висновку про подання недостовірних відомостей щодо обсягів обігу алкогольних напоїв, оскільки реалізація продукції ПАТ «Позняки-Жил-Буд», ТОВ «Луї Вюіттон Україна», ПАТ НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» та іншим юридичним особам здійснювалася для власного споживання такими покупцями. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на видаткові накладні, платіжні документи та письмові пояснення контрагентів.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 13.05.2025 №04431224022 позивач зазначає, що виплати фізичній особі здійснювалися саме як дивіденди особі, яка на момент прийняття відповідних рішень була учасником товариства. Позивач посилається на рішення про виплату дивідендів, відомості Єдиного державного реєстру та положення статті 26 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». На його переконання, контролюючий орган фактично поставив під сумнів дійсність правочинів щодо відчуження корпоративних прав та правомірність внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру, не маючи для цього належних повноважень. Позивач вважає, що висновки відповідача про відсутність ділової мети правочинів ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними доказами, а відтак у нього були відсутні підстави для утримання податку на доходи фізичних осіб із зазначених сум як з інших доходів.
Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437380701 відповідач зазначає, що рекламні послуги, придбані позивачем у ТОВ «Баядера Логістик», фактично використовувалися при виконанні договорів про надання рекламних послуг нерезидентам, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України. У зв`язку із цим, на думку відповідача, у позивача виник обов`язок нарахувати податкові зобов`язання відповідно до абзацу «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та скласти відповідні зведені податкові накладні.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437440701 відповідач зазначає, що застосовані штрафні санкції є наслідком порушення позивачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкових накладних, складення яких було обов`язковим у зв`язку із виникненням податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №43815/0901 відповідач вказує, що за результатами аналізу звітності за формою №1-ОА, первинних документів та інформації, наявної в інформаційно-комунікаційних системах ДПС, встановлено подання позивачем звітів із недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв за серпень та грудень 2023 року, а також за січень, лютий і липень 2024 року, що, на думку контролюючого органу, свідчить про порушення вимог частини третьої статті 16 Закону України №481/95-ВР.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 13.05.2025 №04431224022 відповідач зазначає, що встановлені під час перевірки обставини свідчать про ненарахування та неутримання позивачем податку на доходи фізичних осіб із сум доходів, виплачених фізичним особам. На думку відповідача, відчуження корпоративних прав за номінальною вартістю, подальше прийняття рішень про виплату значних сум грошових коштів та сукупність встановлених перевіркою обставин свідчать про відсутність ділової мети відповідних правочинів і використання механізму виплати дивідендів з метою мінімізації податкових зобов`язань. У зв`язку із цим відповідач вважає, що спірні виплати не можуть розцінюватися як дивіденди та повинні оподатковуватися як інші доходи фізичних осіб, а товариство, як податковий агент, було зобов`язане утримати та сплатити відповідні суми податку до бюджету.
III. Процесуальні дії у справі
22.05.2025 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу №320/25785/25 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.
05.06.2025 ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, розпочата підготовка справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 03.07.2025 на 14:00 год.
02.07.2025 від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання.
03.07.2025 у судове засідання сторони не прибули, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, клопотання представника відповідача задовольнити, відкласти розгляд справи на 04.08.2025 року на 14:30.
11.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
16.07.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
04.08.2025 у судове засідання з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, відкласти розгляд справи та надати 10 днів відповідачу для ознайомлення та надання пояснень до 11.09.2025 о 14:30.
11.09.2025 у судове засідання з`явились сторони. Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 07.10.2025 на 15:30. 
07.10.2025 у судове засідання з`явились сторони, додаткові клопотання не подавались до суду. Суд на місці ухвалив, подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.
ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Товариство з обмеженою відповідальністю “Український Дім Імпорту” зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11 березня 2014 року, номер запису 10651020000018366.
Основним видом діяльності позивача є оптова торгівля напоями (КВЕД 46.34). Серед інших видів діяльності товариства, зокрема, зазначені неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, роздрібна торгівля напоями у спеціалізованих магазинах, складське господарство, рекламна діяльність та дослідження кон`юнктури ринку.
Наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 07.02.2025 №975-п призначено документальну планову виїзну перевірку позивача.
Зазначена перевірка проводилася у зв`язку із включенням позивача до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік.
На підставі зазначеного наказу 24.02.2025 оформлено направлення на проведення перевірки, з якими під підпис ознайомлено головного бухгалтера товариства ОСОБА_1 . У журналі реєстрації перевірок підприємства здійснено відповідний запис.
Перевірка проводилась у період з 24.02.2025 по 04.04.2025. Наказом відповідача від 17.03.2025 №1957-п строк її проведення продовжено на 10 робочих днів, а саме з 24.03.2025 по 04.04.2025.
Перевірку здійснювали посадові особи ГУ ДПС у м. Києві: головні державні інспектори ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальник відділу супроводження документальних перевірок Володимир Кравцов та заступник начальника зазначеного відділу Наталія Савицька.
Перевірка проводилася у присутності директора товариства Коваля Артема Сергійовича, а також за участю головного бухгалтера Конон Любові Володимирівни.
Предметом перевірки було дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 30.09.2024, валютного законодавства за той самий період, а також законодавства щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2024.
У березні 2025 року контролюючим органом на адресу позивача направлялися запити про надання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, кадрової документації, письмових пояснень та іншої інформації, необхідної для проведення перевірки. Згідно з актом перевірки товариством надано документи та пояснення на частину запитів, тоді як окремі документи, які, на думку контролюючого органу, мали значення для підтвердження окремих господарських операцій та показників податкової звітності, не були надані або були надані не в повному обсязі.
У 2018– 2023 роках позивачем проводилися інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 01 листопада відповідного року. В акті перевірки зазначено, що за результатами проведених інвентаризацій розбіжностей між фактичною наявністю товарно-матеріальних цінностей та даними бухгалтерського обліку не встановлено.
За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки складено акт від 11.04.2025, в якому викладено висновки контролюючого органу щодо дотримання позивачем вимог податкового, валютного законодавства та законодавства щодо сплати єдиного внеску.
За період з липня по грудень 2018 року порушень, які стали підставою для визначення позивачу грошових зобов`язань, актом перевірки не встановлено.
За результатами аналізу податкової звітності контролюючий орган дійшов висновку про заниження податку на доходи фізичних осіб у 2019– 2021 роках. Зокрема, за 2019 рік встановлено заниження ПДФО у сумі 3 250 000 грн, за 2020 рік – 4 431 691,19 грн, за 2021 рік – 3 618 429,54 грн.
З 01.03.2020 позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями за адресою: м. Київ, вул. Автопаркова, 7, на підставі відповідної ліцензії.
Позивачем укладено зовнішньоекономічні контракти №01/10/2022 від 01.10.2022 з компанією MHCS (Франція) та №03/10/2022 від 03.10.2022 з компанією Jas Hennessy & Co (Франція). За даними бухгалтерського обліку товариства та документів, наданих до перевірки, станом на 30.09.2024 за компанією MHCS (Франція) обліковувалася дебіторська заборгованість у сумі 116 116,04 євро, а за компанією Jas Hennessy & Co (Франція) — дебіторська заборгованість у сумі 72 884,23 євро.
Взаємовідносини позивача з компанією MHCS (Франція) здійснювалися на підставі договору про надання рекламних послуг від 01.03.2016 №520/317-02, а з компанією Jas Hennessy & Co (Франція) – на підставі договору про надання рекламних послуг від 01.03.2017 №530/17-01. Відповідно до умов зазначених договорів позивач здійснював на території України рекламні заходи щодо продукції замовників з метою формування та підтримання обізнаності споживачів та збільшення обсягів реалізації відповідної продукції.
Крім того, перевіркою досліджено взаємовідносини позивача з ТОВ “Баядера Логістик” (код ЄДРПОУ 35871504), яке у перевіряємому періоді надавало позивачу рекламні послуги.
На підставі первинних документів та даних Єдиного реєстру податкових накладних контролюючим органом встановлено, що ТОВ “Баядера Логістик” складало на адресу позивача акти наданих послуг та реєструвало податкові накладні.
Згідно з актами виконаних робіт рекламні послуги стосувалися алкогольної продукції під торговельними марками, що належать компаніям MHCS (Франція), Jas Hennessy & Co (Франція), AB “Vilniaus Degtine” (Литва), OY Gustav Paulig AB (Фінляндія) та Kimbo S.p.A. (Італія).
При цьому контролюючим органом встановлено, що рекламні послуги, надані ТОВ «Баядера Логістик», повністю кореспондувалися із зобов`язаннями позивача за договорами, укладеними з вказаними компаніями-нерезидентами, та стосувалися просування на території України продукції саме цих виробників.
Відповідно до договорів, укладених позивачем із зазначеними нерезидентами, позивач надавав на території України рекламні послуги щодо продукції замовників з метою формування та підтримання обізнаності споживачів, що мало сприяти збільшенню обсягів реалізації відповідної продукції.
За висновками контролюючого органу, отримані від ТОВ “Баядера Логістик” рекламні послуги використовувалися позивачем для реклами продукції під торговельними марками, які належать нерезидентам, а кінцевими вигодонабувачами таких рекламних заходів є відповідні компанії-нерезиденти.
У зв`язку з наведеним ДПС дійшла висновку про використання позивачем зазначених рекламних послуг не у власній господарській діяльності та застосувала до спірних правовідносин положення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Порушень валютного законодавства, у тому числі щодо дотримання граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, актом перевірки не встановлено.
Основна частина встановлених перевіркою порушень стосується 2023– 2024 років.
Підставою для визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість стали висновки контролюючого органу про використання позивачем рекламних послуг, отриманих від ТОВ “Баядера Логістик”, не у власній господарській діяльності, а в інтересах компаній-нерезидентів, продукція яких реалізовувалася позивачем на території України. У зв`язку з цим ДПС дійшла висновку про необхідність нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
За березень 2023 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 3 366 333 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на відповідну суму. Зазначений епізод визначено контролюючим органом як найбільше порушення з ПДВ за 2023 рік.
За січень та лютий 2023 року контролюючим органом встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних
За травень 2023 року встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.
За червень 2023 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 166 667 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на відповідну суму.
За липень 2023 року встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 8 333 грн та відсутність реєстрації податкових накладних.
За серпень 2023 року встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 8 333 грн, відсутність реєстрації податкових накладних, а також подання недостовірних відомостей у звітності за формою № 1-ОА щодо обсягів обігу алкогольних напоїв.
За вересень 2023 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 184 000 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на відповідну суму.
За листопад 2023 року встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 83 333 грн та відсутність реєстрації податкових накладних.
За грудень 2023 року контролюючим органом встановлено подання недостовірних відомостей у звітності за формою № 1-ОА.
За результатами перевірки за 2023 рік встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 054 958,10 грн.
Підставою для визначення заниження податку на доходи фізичних осіб, за висновками контролюючого органу, стало ненарахування, неутримання та неперерахування позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб у випадках, встановлених перевіркою, що, на думку ДПС, свідчило про порушення обов`язків податкового агента.
Під час проведення перевірки контролюючим органом також досліджено обставини зміни складу учасників ТОВ «Український Дім Імпорту» та подальшого розподілу прибутку товариства між його учасниками. Як зазначено в акті перевірки, ОСОБА_8 був власником частки у статутному капіталі товариства у розмірі 100 відсотків. 16.07.2019 він відчужив належну йому частку у статутному капіталі товариства новому учаснику — ОСОБА_9 — за ціною 1 000 грн. Водночас вже наступного дня, 17.07.2019, рішенням учасника товариства №17-07/19 ОСОБА_9 , як новому власнику 100-відсоткової частки у статутному капіталі товариства, було нараховано та виплачено дивіденди у сумі 23 375 000 грн.
В акті перевірки зазначено, що протягом періоду з 01.07.2018 по 30.09.2024 мали місце шість аналогічних випадків відчуження корпоративних прав за ціною 1 000 грн з подальшим отриманням новим учасником значних сум дивідендів. За даними контролюючого органу, загальний розмір таких виплат склав 143 861 790,77 грн.
Зазначені обставини були враховані відповідачем під час формування висновків щодо належного виконання позивачем функцій податкового агента та правильності оподаткування доходів фізичних осіб.
За січень та лютий 2024 року контролюючим органом встановлено подання недостовірних відомостей у звітності за формою № 1-ОА щодо обсягів обігу алкогольних напоїв.
За березень 2024 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 166 667 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на відповідну суму.
За квітень 2024 року встановлено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних.
За травень 2024 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 199 167 грн, відсутність реєстрації податкових накладних та порушення строків їх реєстрації.
За червень 2024 року встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 540 000 грн та відсутність реєстрації податкових накладних.
За липень 2024 року контролюючим органом встановлено подання недостовірних відомостей у звітності за формою № 1-ОА.
За вересень 2024 року перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 1 200 000 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на відповідну суму. Зазначений епізод визначено контролюючим органом як найбільше порушення з ПДВ за 2024 рік.
Станом на 30.09.2024 актом перевірки також зафіксовано наявність кредиторської заборгованості перед компанією Europejskie Centrum Logistyczne (Польща) у сумі 3 750 євро.
За результатами перевірки за 2024 рік встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 647 095,28 грн, загальна сума заниження податку на додану вартість склала 5 917 834 грн. Також встановлено відсутність реєстрації податкових накладних на аналогічну суму, випадки несвоєчасної реєстрації податкових накладних у 2023– 2024 роках та подання недостовірної звітності за формою № 1-ОА за серпень і грудень 2023 року, а також за січень, лютий і липень 2024 року. Загальна сума заниження податку на доходи фізичних осіб, визначена актом перевірки, склала 20 002 174,12 грн.
Таким чином, перевіркою встановлено порушення позивача: 
1. п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, абзаца «а» п.198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5 917 834 гривень, у тому числі по періодам: березень 2023 року - 3 366 333 грн.; червень 2023 року 166 667 грн.; липень 2023 року 8 333 грн.; серпень 2023 року 8333 грн.; вересень 2023 року 184 000 грн.; листопад 2023 року 83 333 грн.; березень 2024 року 166 667 грн.; травень 2024 року 199 167 грн.; червень 2024 року -540 000 грн.; вересен?3024 poky - 1200000 гривень.
2. п. 201.10 ст.201, п. 198.5 ст. 198, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (31 змінами та доповненнями), а саме відсутність реєстраціи податкових - 3 366 333 грн.; червень 2023 року -166 667 грн.; липень 2023 року 8 333 грн.; серпень 2023 року 8 333 грн.; вересень 2023 року - 184 000 грн.; листопад 2023 року -83 333 грн.; березень 2024 року 166 667 грн.; травень 2024 року 199 167 грн.; червень 2024 року - 540 000 грн.; вересень 2024 року - 1 200 000 гривень. 
3. п. 201.10 ст. 201, пп. 89 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме несвоєчасна реєстрація ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ ІМПОРТУ» податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних виписаних в адресу контрагентів-покупців за січень, лютий, травень 2023 року, квітень, травень 2024 року. 
4. ч.3 ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями) у частині:
- надання звіти форми № 1-ОА про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв за серпень 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року, липень 2024 року (за 5 звітних періодів).
5. пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 20 002 174,12 грн., а саме: в 2019 році 3 250 000,00 грн., в 2020 році -4 431 691,19 грн., 2021 році 3 618 429,54 грн., в 2023 році 5 054 958,10 грн., в 2024 році - 3 647 095,28 гривень.
За результатами розгляду поданих заперечень контролюючим органом частково змінено висновки акта перевірки. Зокрема, суму заниження податку на додану вартість зменшено з 5 917 834 грн до 5 568 216 грн та відповідно скориговано суму податкових зобов`язань, визначених у зв`язку з відсутністю реєстрації податкових накладних. В іншій частині висновки акта перевірки залишено без змін.
На підставі акта перевірки та з урахуванням результатів розгляду заперечень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437380701, від 12.05.2025 № 0437440701, від 12.05.2025 №43815/0901, від 13.05.2025 № 04431224022.
Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
V. Норми права
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, яка зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість є дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбулася будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця або дата відвантаження товарів (оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг).
Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів та послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків і зборів, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому порядку.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів (послуг), а також на суму коштів, що надійшли як попередня оплата (аванс).
Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платника податку – продавця товарів (послуг) у встановлені строки скласти та зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також надати її покупцю у випадках, визначених законодавством.
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді додаткового блага та інші доходи, визначені зазначеною нормою.
Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за рахунок платника податку.
Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок, утриманий із доходів платника податку, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, сума податку підлягає перерахуванню до бюджету у строки, встановлені Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідно до пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку із доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Положеннями пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України встановлено обов`язок податкових агентів своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб, а також подавати до контролюючих органів податкову звітність у порядку та строки, визначені законодавством.
Статтею 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” передбачено обов`язок суб`єктів господарювання подавати звітність щодо обсягів виробництва та обігу відповідної продукції у порядку, строки та за формами, визначеними законодавством.
Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2016 року № 49 затверджено форми звітності щодо обігу алкогольних напоїв та порядки їх заповнення, якими визначено механізм складання та подання звітів, а також вимоги щодо повноти та достовірності відомостей, що в них зазначаються.
VI. Оцінка суду
В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо; пропорційно та своєчасно.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Разом із тим, у разі надання суб`єктом владних повноважень доказів, покладених в основу прийнятого рішення, саме позивач повинен спростувати наведені обставини належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд звертає увагу, що предметом даного спору є правомірність чотирьох податкових повідомлень-рішень, прийнятих ГУ ДПС у м. Києві за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Український Дім Імпорту», а саме:
– податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437380701, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 6 960 270 грн;
– податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437440701, яким застосовано штрафні санкції у сумі 27 528 грн за порушення строків реєстрації податкових накладних;
– податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №43815/0901, яким застосовано штрафні санкції у сумі 120 000 грн за подання недостовірних відомостей у звітності за формою №1-ОА;
– податкового повідомлення-рішення від 13.05.2025 №04431224022, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 22 990 187,46 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.05.2025 №0437380701 суд зазначає таке.
Як убачається з акта перевірки та матеріалів справи, підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, абзацу «а» пункту 198.5 та пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що, на думку відповідача, призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ.
Судом встановлено, що у перевіряємому періоді рекламні послуги для ТОВ «Український Дім Імпорту» надавало ТОВ «Баядера Логістик». На підставі актів наданих послуг та зареєстрованих податкових накладних позивач сформував податковий кредит.
При цьому, позивачем сформовано податковий кредит за податковими накладними, складеними позивачем, за рекламними послугами, які, на думку відповідача, були використані в операціях з постачання рекламних послуг нерезидентам, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України. У зв`язку із цим перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 5 917 834 грн та відсутність реєстрації податкових накладних на аналогічну суму. Крім того, в акті перевірки зазначено про випадки несвоєчасної реєстрації податкових накладних у січні та лютому 2023 року, у травні 2023 року, а також у квітні та травні 2024 року. Водночас за результатами розгляду заперечень до акта перевірки відповідачем було враховано частину доводів позивача щодо самостійно нарахованих компенсуючих податкових зобов`язань у сумі 349 618 грн, у зв`язку з чим податковим повідомленням-рішенням №0437380701 позивачу визначено грошове зобов`язання у загальній сумі 6 960 270 грн, з яких 5 568 216 грн становить основний платіж, а 1 392 054 грн – штрафні (фінансові) санкції.
Разом із тим, із наданих до перевірки актів виконаних робіт, рекламні послуги стосувалися виключно алкогольної продукції під торговельними марками MHCS (Франція), Jas Hennessy & Co (Франція), AB «Vilniaus Degtine» (Литва), OY Gustav Paulig AB (Фінляндія) та Kimbo S.p.A. (Італія).
Судом також встановлено, що між позивачем та зазначеними нерезидентами були укладені договори про надання рекламних послуг, відповідно до яких ТОВ «Український Дім Імпорту» зобов`язувалося здійснювати на території України заходи, спрямовані на формування та підтримання обізнаності споживачів щодо продукції замовників-нерезидентів, з метою збільшення обсягів реалізації відповідної продукції.
Позивач не заперечує факту існування зазначених договорів та фактичного використання рекламних послуг для виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань перед нерезидентами. Навпаки зазначає, що такі послуги використовувались одночасно як у власній господарській діяльності, так і в діяльності, пов`язаній із виконанням укладених із нерезидентами контрактів.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт чи наданням послуг та спрямована на отримання доходу.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені (нараховані) у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів чи послуг та складається із сум податку, нарахованих (сплачених) платником податку у зв`язку з придбанням таких товарів чи послуг.
Разом із тим абзацом «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 цього Кодексу, та скласти зведену податкову накладну у разі, якщо придбані товари чи послуги призначаються для використання або починають використовуватись в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу, або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.
База оподаткування для таких операцій визначається відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України виходячи з вартості придбання відповідних товарів чи послуг.
Позивач, заперечуючи проти висновків перевірки, посилається на положення статті 199 Податкового кодексу України та зазначає, що спірні рекламні послуги використовувалися одночасно в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях, у зв`язку із чим ним самостійно здійснювався розподіл податкового кредиту та нараховувалися відповідні податкові зобов`язання.
Разом із тим суд звертає увагу, що саме на платника податку покладається обов`язок доведення правильності визначеної ним частки використання придбаних товарів чи послуг в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях.
Надані позивачем документи свідчать про наявність господарських відносин як із ТОВ «Баядера Логістик», так і з компаніями-нерезидентами, однак самі по собі не підтверджують правильність обраного механізму розподілу та не спростовують проведеного відповідачем розрахунку.
Більше того, сам факт здійснення позивачем часткового нарахування компенсуючих податкових зобов`язань свідчить про визнання ним використання спірних рекламних послуг у діяльності, пов`язаній із виконанням зобов`язань перед нерезидентами.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем доведено наявність підстав для застосування положень абзацу «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість.
Доводи позивача фактично зводяться до незгоди із способом розрахунку частки використання рекламних послуг, проте не підтверджені належними доказами, які б свідчили про помилковість визначеного контролюючим органом розміру податкових зобов`язань.
Враховуючи встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про підтвердження контролюючим органом факту порушення позивачем вимог пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, абзацу «а» пункту 198.5 та пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, унаслідок чого позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Відтак податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №0437380701 є правомірним та підстави для його скасування відсутні.
Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №0437440701 суд зазначає таке.
Зазначеним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 27 528 грн у зв`язку з порушенням граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як убачається з матеріалів справи, зазначене податкове повідомлення-рішення є похідним від висновків контролюючого органу щодо необхідності нарахування позивачем податкових зобов`язань відповідно до абзацу «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та складання зведених податкових накладних.
Разом з тим, контролюючим органом встановлено, що позивачем порушено граничні строки реєстрації податкових накладних, обов`язок щодо складання яких, на думку відповідача, виник у зв`язку з використанням придбаних рекламних послуг в операціях, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України.
Зокрема, перевіркою встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у січні та лютому 2023 року, у травні 2023 року, а також у квітні та травні 2024 року. За результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних відповідачем визначено кількість календарних днів прострочення реєстрації кожної із відповідних податкових накладних та здійснено розрахунок штрафних санкцій відповідно до вимог Податкового кодексу України, у зв`язку із чим до позивача застосовано штраф у загальному розмірі 27 528 грн.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, зазначає, що податкове повідомлення-рішення №0437440701 є похідним від податкового повідомлення-рішення №0437380701, а тому у разі визнання останнього протиправним застосовані штрафні санкції також підлягають скасуванню.
Разом із тим, як зазначено судом вище, підстав для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №0437380701 судом не встановлено.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені цим Кодексом строки.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податку - продавця товарів чи послуг у визначені законодавством строки скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
З аналізу наведених положень вбачається, що реєстрація податкової накладної є не правом, а обов`язком платника податку, який виникає за наявності передбачених законом підстав для її складання.
Як убачається з акта перевірки, контролюючим органом встановлено факти порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних у січні та лютому 2023 року, у травні 2023 року, а також у квітні та травні 2024 року.
Відповідачем у відзиві наведено розрахунок штрафних санкцій із зазначенням періодів порушення та кількості календарних днів прострочення реєстрації відповідних податкових накладних.
Заперечуючи проти зазначених висновків, позивач не спростовує факту несвоєчасної реєстрації податкових накладних як такого, а фактично ставить під сумнів саме існування обов`язку щодо їх складання, посилаючись на відсутність підстав для застосування положень пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Однак наведені доводи не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на встановлену правомірність основного податкового повідомлення-рішення №0437380701.
Суд звертає увагу, що відповідальність за порушення строків реєстрації податкових накладних є самостійним видом податкової відповідальності, застосування якої пов`язується виключно з фактом недотримання платником податку встановлених законом строків виконання відповідного обов`язку.
При цьому позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність факту порушення строків реєстрації податкових накладних, неправильність здійсненого відповідачем розрахунку штрафних санкцій або наявність передбачених законодавством обставин, що виключають застосування відповідальності.
Суд також враховує, що позивач не довів існування об`єктивних та непереборних обставин, які б унеможливлювали своєчасне виконання обов`язку щодо реєстрації відповідних податкових накладних.
Саме по собі незадоволення платника податків правовою оцінкою контролюючого органу щодо необхідності нарахування податкових зобов`язань не свідчить про відсутність складу податкового правопорушення у випадку, якщо обов`язок щодо складання та реєстрації податкових накладних виник у силу прямої вказівки закону.
Таким чином, судом встановлено факт порушення позивачем вимог пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що полягав у несвоєчасній реєстрації податкових накладних, обов`язок щодо складання яких виник відповідно до абзацу «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. Оскільки позивачем не спростовано встановлених перевіркою порушень та не доведено неправомірності здійсненого відповідачем розрахунку штрафних санкцій, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №0437440701 та відсутність підстав для його скасування.
Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №43815/0901 суд зазначає таке.
Зазначеним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 120 000 грн у зв`язку з поданням звітності за формою №1-ОА з недостовірними відомостями щодо обсягів обігу алкогольних напоїв за серпень та грудень 2023 року, а також за січень, лютий і липень 2024 року.
Підставою для прийняття спірного рішення стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог частини третьої статті 16 Закону України №481/95-ВР, що полягало у поданні звітів за формою №1-ОА про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв в оптовій мережі з недостовірними відомостями щодо напрямків реалізації алкогольної продукції та контрагентів, яким така продукція фактично реалізовувалась.
Зокрема, що у серпні 2023 року ПАТ «Позняки-Жил-Буд» придбало алкогольну продукцію в обсязі 3,75 дал, у грудні 2023 року ТОВ «Луї Вюіттон Україна» придбало алкогольну продукцію в обсязі 2,16 дал, у січні 2024 року ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» придбало алкогольну продукцію в обсязі 0,84 дал, у лютому 2024 року ПАТ «Позняки-Жил-Буд» придбало алкогольну продукцію в обсязі 1,8 дал, а у липні 2024 року ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» придбало алкогольну продукцію в обсязі 0,42 дал. Саме відображення зазначених операцій у звітності стало предметом спору між сторонами.
Позивач, не погоджуючись із зазначеними висновками, вказує, що реалізація алкогольної продукції зазначеним юридичним особам була реальною, підтверджувалася первинними документами та здійснювалася для власного споживання такими покупцями, а тому відповідні операції були правомірно відображені у звітності за формою №1-ОА.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у 2023– 2024 роках, а тому підлягають регулюванню Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР у редакції, чинній на момент виникнення таких правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва та/або оптової торгівлі алкогольними напоями та здійснюють таку діяльність, зобов`язані щомісячно подавати до органу, уповноваженого видавати відповідні ліцензії, звіт про обсяги виробництва та/або обігу алкогольних напоїв за формою, встановленою таким органом.
Порядок заповнення та подання звіту за формою №1-ОА у спірний період визначався наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ зазначеного Порядку звіт заповнюється на підставі первинних документів бухгалтерського обліку та повинен містити достовірні відомості щодо обсягів придбання та реалізації алкогольних напоїв за відповідний звітний період.
Абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено застосування фінансових санкцій до суб`єктів господарювання у разі подання звіту з недостовірними відомостями щодо обсягів виробництва та/або обігу алкогольних напоїв.
Суд звертає увагу, що предметом доказування у даній частині спору є не реальність господарських операцій з реалізації алкогольної продукції та не факт поставки товару відповідним контрагентам, а правильність відображення таких операцій у спеціальній звітності, подання якої прямо передбачено вимогами Закону №481/95-ВР та Порядку №49.
Досліджені судом матеріали справи підтвердили, що контролюючим органом здійснено співставлення показників звітів за формою №1-ОА з даними первинних документів, реєстраторів розрахункових операцій, податкової звітності та відомостями щодо нарахування акцизного податку з роздрібного продажу алкогольних напоїв.
За результатами такого аналізу відповідач дійшов висновку, що спірні операції фактично здійснювалися через власну роздрібну мережу ТОВ «Український Дім Імпорту» із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та нарахуванням акцизного податку з роздрібної реалізації алкогольних напоїв.
Отже судом встановлено, що у спірний період позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі відповідної ліцензії через власний склад-магазин за адресою: м. Київ, вул. Автопаркова, 7. Під час перевірки відповідачем встановлено, що реалізація алкогольної продукції ПАТ «Позняки-Жил-Буд», ТОВ «Луї Вюіттон Україна» та ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» оформлялася через реєстратори розрахункових операцій позивача, а за результатами таких операцій нараховувався акцизний податок з роздрібного продажу алкогольних напоїв.
Саме зазначені обставини стали підставою для висновку контролюючого органу про те, що відповідні обсяги реалізації повинні були бути відображені у звітності як реалізація через власну роздрібну мережу суб`єкта господарювання, а не як окремі операції з реалізації алкогольної продукції юридичним особам у тому вигляді, як вони були відображені позивачем у звітах за формою №1-ОА.
Крім того, відповідачем враховано, що розрахунки за окремими операціями здійснювалися на підставі платіжних інструкцій, тоді як реалізація продукції одночасно відображалася через РРО як роздрібний продаж алкогольних напоїв. Також контролюючий орган звернув увагу на відсутність у покупців ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та дійшов висновку, що надані під час перевірки пояснення контрагентів не спростовують фактичного способу здійснення реалізації, встановленого за результатами аналізу фіскальних чеків та даних податкового обліку.
Також суд враховує, що сама по собі наявність видаткових накладних, платіжних документів та листів контрагентів підтверджує факт здійснення господарських операцій, однак не спростовує висновків перевірки щодо неправильного відображення таких операцій у спеціальній звітності, якщо інше підтверджується сукупністю досліджених контролюючим органом доказів.
Суд бере до уваги, що після виявлення зазначених розбіжностей уточнюючі звіти за формою №1-ОА за серпень 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року та липень 2024 року позивачем не подавалися.
Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що відповідачем наведено належне обґрунтування причин, з яких показники звітності за формою №1-ОА були визнані такими, що містять недостовірні відомості, а висновки акта перевірки ґрунтуються не лише на формальному аналізі звітності, а й на дослідженні первинних документів, даних РРО та податкового обліку позивача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що контролюючим органом доведено факт подання позивачем звітності за формою №1-ОА з недостовірними відомостями щодо обсягів обігу алкогольних напоїв, а тому податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №43815/0901 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
У зв`язку з цим, судом встановлено порушення ч.3 ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями) у частині:
- надання звіти форми № 1-ОА про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв за серпень 2023 року, грудень 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року, липень 2024 року (за 5 звітних періодів).
Таким чином, підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2025 №43815/0901 суд не вбачає, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.05.2025 №04431224022 суд зазначає наступне..
Як убачається з матеріалів справи, зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 22 990 187,46 грн, з яких 20 002 174,12 грн становить основне податкове зобов`язання, а 2 988 013,34 грн – штрафні (фінансові) санкції.
Підставою для прийняття спірного рішення стали висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 статті 171, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що, на думку контролюючого органу, призвело до ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із сум доходів, отриманих фізичними особами.
Як убачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 20 002 174,12 грн, зокрема: за 2019 рік – 3 250 000 грн, за 2020 рік – 4 431 691,19 грн, за 2021 рік – 3 618 429,54 грн, за 2023 рік – 5 054 958,10 грн та за 2024 рік – 3 647 095,28 грн.
Зазначені висновки контролюючий орган обґрунтовує тим, що виплати, відображені позивачем як дивіденди, фактично не можуть вважатися такими у розумінні податкового законодавства. Відповідач зазначає, що встановлена під час перевірки послідовність правочинів щодо відчуження корпоративних прав товариства, їх продаж за номінальною вартістю, подальше прийняття рішень про розподіл прибутку та виплату значних сум грошових коштів свідчать про використання формального механізму виплати дивідендів з метою мінімізації податкових зобов`язань.
Позивач, заперечуючи проти таких висновків, зазначає, що виплати здійснювалися саме як дивіденди особі, яка на момент прийняття відповідних рішень була учасником товариства, а тому підлягали оподаткуванню за правилами, встановленими для дивідендів. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на рішення учасника товариства про виплату дивідендів, відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також положення статті 26 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Відповідно до підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дивіденди – це платіж, що здійснюється юридичною особою на користь власника корпоративних прав у зв`язку з розподілом частини її прибутку.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що виплата дивідендів здійснюється особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів.
Водночас відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім визначених статтею 165 цього Кодексу.
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує, виплачує чи надає оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену статтею 167 цього Кодексу, та сплачувати його до бюджету під час виплати такого доходу.
Згідно з пунктом 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету з інших доходів, є податковий агент.
Відповідно до підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок із доходу, що виплачується на користь платника податку.
Суд зазначає, що визначальним для правильного вирішення даного спору є встановлення дійсного економічного змісту спірних операцій, а не виключно їх формального документального оформлення.
Судом установлено, що висновки відповідача ґрунтуються не лише на самому факті продажу корпоративних прав за їх номінальною вартістю. Як убачається з акта перевірки та доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, контролюючим органом досліджувалася вся сукупність обставин, зокрема: час укладення договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі товариства, співвідношення між номінальною вартістю відчужених корпоративних прав та розмірами подальших виплат, послідовність зміни учасників товариства, прийняття рішень про розподіл прибутку невдовзі після переходу корпоративних прав, а також фактичний рух грошових коштів.
Суд також враховує, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на невідповідність між номінальною вартістю відчужених корпоративних прав та їх реальною економічною цінністю.
Так, відповідно до підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна – це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Визначення ринкової ціни здійснюється за правилами статті 39 Податкового кодексу України.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.07.2019 ОСОБА_10 відчужив належну йому 100-відсоткову частку у статутному капіталі товариства за ціною 1 000 грн, тоді як уже наступного дня, 17.07.2019, на підставі рішення учасника товариства №17-07/19 новому власнику – ОСОБА_11 – було виплачено дивіденди у розмірі 23 375 000 грн.
Крім того, протягом періоду з 01.07.2018 по 30.09.2024 мало місце шість аналогічних випадків, коли ОСОБА_10 відчужував належну йому 100-відсоткову частку у статутному капіталі товариства за ціною 1 000 грн, після чого протягом незначного проміжку часу новий учасник – ОСОБА_12 – отримувала значні суми дивідендів, загальний розмір яких, за даними перевірки, склав 143 861 790,77 грн.
Суд наголошує, що сам по собі продаж корпоративних прав за номінальною вартістю не є безумовною підставою для висновку про порушення податкового законодавства та не свідчить про недійсність відповідних правочинів. Водночас зазначені обставини підлягають оцінці у сукупності з іншими встановленими під час перевірки фактами.
На переконання суду, сукупність встановлених відповідачем обставин, а саме систематичність відчуження корпоративних прав за однаковою символічною вартістю, виплата значних сум грошових коштів новому учаснику практично одразу після набуття ним корпоративних прав, а також істотна невідповідність між ціною відчуження частки та подальшими виплатами, свідчить про наявність обґрунтованих підстав для висновку про невідповідність формального оформлення спірних операцій їх фактичному економічному змісту.
Суд також враховує, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач зобов`язаний довести правомірність прийнятого рішення. У даному випадку контролюючим органом наведено належні мотиви, здійснено аналіз первинних документів, корпоративних рішень та руху грошових коштів, які в сукупності стали підставою для відповідних висновків.
Натомість позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б спростовували встановлені перевіркою обставини, не пояснено економічних причин систематичного продажу 100-відсоткових часток за однаковою ціною 1 000 грн при подальшому отриманні новими учасниками багатомільйонних виплат, а також не доведено, що спірні виплати дійсно відповідали економічній сутності дивідендів у розумінні податкового законодавства.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність висновків про неналежне виконання позивачем функцій податкового агента та наявність підстав для донарахування податку на доходи фізичних осіб і застосування штрафних санкцій.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем не виконано обов`язок податкового агента щодо належного нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, чим порушено вимоги підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 164.5 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 статті 171 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
Враховуючи встановлену контролюючим органом сукупність обставин щодо систематичного відчуження корпоративних прав за номінальною вартістю з подальшою виплатою новим учасникам значних сум коштів під виглядом дивідендів, а також відсутність належних доказів на спростування висновків перевірки, суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.05.2025 №04431224022 та відсутність підстав для його скасування.
Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
VIІ. Висновок суду
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки у задоволенні позовних вимог належить відмовити, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.