П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/4531/25
Провадження № 22-ц/4815/995/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ширко М.Р. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року, ухваленого в складі судді Красовського О.О., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 570/4531/25

в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Позов обґрунтований тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають троє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи те, що жодних угод між сторонами про сплату аліментів на утримання дітей не укладено, самостійно утримувати трьох дітей, забезпечувати їм належний матеріальний рівень проживання, позивачка не має змоги, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 7/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. Також стягнути судові витрати.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/20 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.09.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині визначеного до стягнення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів становить лише 5% від доходу відповідача та є занадто малим розміром на утримання двох неповнолітніх дітей. Всупереч вимогам закону судом не було враховано стан здоров`я, потреби та матеріальне становище дітей.
Зазначає, що судом не враховано те що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки має стабільний заробіток, хороший стан здоров`я, жодних інших утриманців немає. При цьому судом не враховано якнайкращі інтереси дітей. Вказує на невмотивованість судового рішення щодо визначення аліментів у розмірі 1/20 частини від заробітку відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/20 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на сина ОСОБА_6 , суд виходив з того, що у період з вересня по жовтень включно відповідач добровільно сплачував аліменти на його утримання.
З таким висновком суду колегія суддів в повній мірі погодитися не може.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Неповнолітні діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягнув повноліття та проживає окремо.
Також, з доданих до матеріалів справи за період з липня 2025 року по жовтень 2025 року убачається, що відповідач не ухилявся від свого законного обов`язку щодо утримування дітей та за цей період добровільно перераховував позивачу кошти на утримання дітей у загальній сумі 3800 Євро про що не заперечували сторони та їх представники.
Відповідач також приймав участь у додаткових витратах щодо сина ОСОБА_6 . Так, 22.07.2025 р. відповідач сплатив 22 польських злотих за студентське посвідчення та сплатив 530 польських злотих, оплата на студентський депозит. 01.10.25 р. відповідач сплатив 2 150 EUR - оплата за навчальний рік сина ОСОБА_6 , 34,70 польських злотих, оплата за гуртожиток за вересень 2025 р. (квитанція про оплату від 01.10.25 р.). 17.10.25 р. відповідач сплатив 520 польських злотих, оплата за гуртожиток за жовтень 2025 р.
Після досягнення сином ОСОБА_6 повноліття відповідач продовжує приймати участь у витратах, в тому числі й додаткових.
Відповідач надав суду довідку про доходи, які складають 5606,65 швейцарських франків (1 швейцарський франк дорівнює 55,86 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2026 року), що в еквіваленті відповідає 313 187, 46 грн. 
Сторони по справі є особами працездатного віку.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України)  мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви про стягнення аліментів у частці від доходу, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Розмір аліментів на дитину в умовах воєнного стану має бути більш ніж достатнім, оскільки діти є найбільш вразливими та потребують додаткових фінансових ресурсів через зростання цін та погіршення життєвих умов.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей.
Проте, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру стягнутих аліментів.
Убачається, що позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 7/10 частини всіх видів його заробітку з посиланням на те, що відповідач є працездатним, аліменти нікому не сплачує, інших осіб на утриманні немає. 
Відповідач визнавав позовні вимоги в розмірі 1/20 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та вважав, що саме такий розмір є достатньою та справедливою сумою для утримання двох неповнолітніх дітей з боку батька, враховуючи рівний обов`язок батьків з утримання неповнолітньої дитини.
Враховуючи вищенаведені обставини, права дитини на достатній життєвий рівень, факт перебування неповнолітніх дітей на утриманні позивача, вік дітей, стан здоров`я, матеріальний стан позивача, відповідача та стан його здоров`я, відсутність у платника аліментів інших непрацездатних утриманців, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку дітей, апеляційний суд вважає за потрібне змінити рішення суду першої інстанції, збільшити розмір аліментів, стягнутих з відповідача на утримання дітей з 1/20 частини усіх видів заробітку до 1/10 частки усіх видів заробітку. 
При цьому апеляційний суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності підстав для визначення розміру аліментів в розмірі 7/10 частки усіх видів заробітку, що саме такий розмір є необхідним для гармонійного розвитку дітей та відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі.
За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/10 частини від заробітку щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище та дозволить зберегти баланс між потребами дітей та потребами відповідача . 
При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ширко М.Р. задовольнити частково.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 лютого 2026 року змінити, збільшивши визначений судом до стягнення розмір аліментів на утримання дітей із 1/20 частини усіх видів заробітку до 1/10 частини усіх видів заробітку щомісячно.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 16.06.2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.
Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.