ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року   Справа № 14/325"б" 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Дехтярук І.А. 
за участю представників:
органу прокуратури: Котяй І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на ухвалу Господарського суду Житомирської області, постановлену 30.03.2026 суддею Гнисюком С.Д. у м. Житомир (повний текст ухвали складено 01.04.2026) у справі № 14/325"б"
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансенерго"
до Відкритого акціонерного товариства "Коровинецький цукровий завод"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа № 14/325"б" про банкрутство ВАТ "Коровинецький цукровий завод". 
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.03.2026 у справі № 14/325"б" закрито провадження у справі № 14/325"б" про банкрутство ВАТ "Коровинецький цукровий завод"; скасовано дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.09.2000 у справі № 14/325"б"; припинено повноваження ліквідатора ВАТ "Коровинецький цукровий завод" арбітражного керуючого Горука В.А.; доручено державному реєстратору внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення повноважень ліквідатора та закриття провадження у справі про банкрутство.
До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відповідно до якої управління просило суд ухвалу Господарського суду Житомирської області від 31.03.2026 скасувати. 
Аргументуючи доводи скарги управління вказало, що не погоджується з думкою суду першої інстанції про самоусунення комітету кредиторів та зазначає, що не входить до складу комітету кредиторів, а також зазначає, що заборгованість боржника перед управлінням станом на дату подання апеляційної скарги є непогашеною, відповідно, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30.03.2026 у справі № 14/325"б"; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.
Від прокуратури на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просила суд оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
В судовому засіданні представник органу прокуратури підтримала аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просила залишити останню без задоволення. 
Від скаржника на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління. 
Інші учасники провадження явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.
В силу ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
Згідно ст. 269 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також заслухавши прокурора в судовому засіданні, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.11.1999 порушено провадження у справі № 14/325"б" про визнання банкрутом ВАТ "Коровинецький цукровий завод".
Ухвалою суду від 08.09.2000 введено процедуру розпорядження майном.
Ухвалою від 14.11.2000 відкрито процедуру санації. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.05.2001 затверджено план санації, продовжено строк санації до 25.11.2002.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.05.2002 достроково припинено процедуру санації за участю трьох інвесторів: Укрнафтопродукт, ЗАТ "Тай Пен-Холдінг" та ТзОВ "Трансенерго", звільнено керуючого санацією Жеронкіна Д.П., призначено керуючим санацією Горука В.А., зазначено, що за клопотанням комітету кредиторів продовжено процедуру санації.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.02.2003 ТзОВ "Нова економіка" призначено інвестором боржника, якого зобов`язано подати план санації.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.03.2003 затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ "Коровинецький цукровий завод".
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.11.2004 на стадії санації боржника затверджено мирову угоду від 19.11.2004, укладену між кредиторами та боржником, провадження по справі № 14/325"Б" припинено.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.12.2008, зокрема, визнано недійсною мирову угоду від 19.11.2004, затверджену ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.11.2004, поновлено провадження по справі № 14/325"б" зі стадії санації боржника.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.09.2009 відновлено вимоги конкурсних кредиторів боржника.
Постановою Господарського суду Житомирської області від 18.07.2013, зокрема, визнано банкрутом ВАТ "Коровинецький цукровий завод"; відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою суду від 01.02.2018, зокрема, призначено ліквідатором ВАТ "Коровинецький цукровий завод" у справі № 14/325"б" арбітражного керуючого Горука В.А.
12.08.2024 до суду першої інстанції від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист № 10101/10.2-24/вх44424/10-24 від 01.08.2024, яким управління повідомило про те, що 31.07.2024 наказом Міністерства юстиції України № 2286/5 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 19.07.2013 № 1489, видане Горуку В.А., у зв`язку з його смертю.
Згодом, місцевим господарським судом було здійснено запит на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ВАТ "Коровинецький цукровий завод". 
27.08.2024 на адресу Господарського суду Житомирської області надійшла заява від арбітражного керуючого Демчука О.М. від 23.08.2024 про участь у справі, з додатками.
Ухвалою суду від 03.12.2024 в задоволенні заяви арбітражного керуючого Демчука О.М. від 23.08.2024 про участь у справі - відмовлено. Оскільки комітетом кредиторів не погоджено умови, які арбітражний керуючий Демчук О.М. зазначив у своєму клопотанні, що унеможливлює призначення його ліквідатором у справі № 14/325"б"
Надалі, судом першої інстанції, відповідними ухвалами, було здійснено ряд запитів на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ВАТ "Коровинецький цукровий завод". Також ухвалами суду, визначеним кандидатурам арбітражних керуючих для участі у справі в якості ліквідатора, було запропоновано подати до суду заяву про участь у справі № 14/325"б", проте такі заяви не було подано.
Ухвалами Господарського суду Житомирської області від 06.02.2025, 27.03.2025, 24.04.2025, 03.06.2025, 10.07.2025, 14.10.2025, 20.01.2026, 10.02.2026 було постановлено кредиторам у справі, до судового засідання, у випадку відсутності заяви арбітражного керуючого на участь у справі, визначеного згідно запиту на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором банкрута, провести комітет кредиторів, на якому розглянути питання щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для участі у справі про банкрутство ВАТ "Коровинецький цукровий завод; відповідне рішення комітету кредиторів та заяву арбітражного керуючого на участь надати суду.
Однак, станом на 31.03.3026 (дату постановлення оскаржуваної ухвали) вимоги ухвал суду комітетом кредиторів не було виконано, кандидатуру арбітражного керуючого для участі у справі в якості ліквідатора не погоджено, що свідчить про самоусунення комітету кредиторів у даній справі. 
Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які пропозиції кредиторів щодо порядку здійснення подальшого провадження у цій справі про банкрутство, так як провадження у справі перебувало на стадії ліквідації з 18.07.2013 - більше 13 років, а сама справа розглядалась - понад 26 років.
В силу вказаних обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, з чим повністю погоджується апеляційний господарський суд зважаючи на наступне. 
Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, а також іншими законами України.
Під час здійснення провадження у справі про банкрутство суд застосовує не лише спеціальні норми КУзПБ, а й загальні процесуальні норми ГПК України у випадках, коли це необхідно для забезпечення ефективності судового захисту та досягнення завдань господарського судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, ГПК України, КУзПБ, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у відповідних випадках), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зазначена норма, відповідно до статті 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є складовою національного законодавства та підлягає безпосередньому застосуванню судами України.
Судова колегія відмічає, що ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.
КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення.
Разом з цим, процедура банкрутства є процесом, який характеризуються як специфічним складом учасників, кожен з яких вступаючи в провадження у справі наділяється особливим процесуальним правами та обов`язками, зумовленим характером відносин неплатоспроможності. Передусім це зумовлено особливістю провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Участь кредитора у такому проваджені не може бути формальною. Будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, в тому рахунку правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявою про визнання недійсними правочинів боржника, звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора, визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, реалізуючи які він має діяти своєчасно та у належний спосіб.
Тобто, під час здійснення провадження у справі про банкрутство кредитор в силу наявних у нього прав не може безумовно покладатися у здійсненні дій з оскарження правочинів чи інших дій направлених на виявлення, повернення майна банкрута, лише на ліквідатора. Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану своїх прав.
Як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, провадження у даній справі триває понад 26 років, а ліквідаційна процедура - понад 13 років, що вочевидь виходить за межі принципу "розумного строку" у розумінні ст. 6 Конвенції.
Матеріалами стверджується, що після смерті ліквідатора Горука В.А. та анулювання його свідоцтва Міністерством юстиції України, суд першої інстанції неодноразово вчиняв дії, передбачені ст. 28 КУзПБ, щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого шляхом автоматизованого відбору.
Проте, визначені кандидати не подали заяв про участь у справі, а комітет кредиторів, попри численні вимоги суду, не виконав покладених на нього законом повноважень. 
Згідно п. п. 3-1, 4 ч. 8 ст. 48 КУзПБ, до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення у справі про банкрутство та звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого. Саме комітет кредиторів є уповноваженим органом, на який закон покладає ключову функцію забезпечення подальшого руху процедури після необхідності заміни ліквідатора.
Відтак, бездіяльність комітету кредиторів упродовж тривалого часу, відсутність узгодженої кандидатури ліквідатора та відсутність реальної можливості завершити ліквідаційну процедуру, об`єктивно свідчили про неможливість досягнення мети процедур банкрутства, визначених КУзПБ.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. 
Відсутність предмета спору означає припинення існування спірних правовідносин або відсутність процесуальної можливості досягнення мети судового розгляду (постанова Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 906/1290/15). 
У разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення застосуванням спеціальних норм КУзПБ, суд має право застосувати загальні процесуальні норми, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, з метою забезпечення права на справедливий суд та принципу розумного строку (постанова Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 5006/27/1166/2012). 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.01.2026 у справі № 5027/805-6/2012, де підтверджено правомірність закриття безрезультатного провадження у справі про банкрутство у зв`язку з фактичною неможливістю його завершення.
Судова колегія констатує, що доводи скаржника про те, що управління не входить до складу комітету кредиторів, не спростовують правомірності оскаржуваної ухвали з огляду на те, що оскільки суд першої інстанції не покладав виключну відповідальність саме на скаржника, а констатував загальну неефективність механізму банкрутства у конкретній справі через відсутність належної активності уповноважених суб`єктів та фактичну безрезультатність усіх процесуальних заходів.
Окрім того, апеляційний господарський суд зауважує, що в силу приписів ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. 
Наявність статусу кредитора не позбавляла скаржника права ініціювати процесуальні питання, пов`язані із захистом своїх інтересів, у тому числі і діяльності комітету кредиторів чи подальшого руху справи.
Разом з тим, доводи скаржника про наявність непогашеної заборгованості також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки сам факт існування кредиторських вимог не може бути правовою підставою для безмежного продовження провадження, яке втратило процесуальну ефективність.
З огляду на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 2, 28, 48, 90 КУзПБ, ст. ст. 3, 42, 231-235 ГПК України, ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, а також правовими висновками Верховного Суду, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість закриття провадження у даній справі як такій, що втратила реальну процесуальну перспективу.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 31.03.2026 у справі № 14/325"б" відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для її скасування відсутні.
За результатами розгляду апеляційної скарги у даній справі, витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 31 березня 2026 року у справі № 14/325"б" залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 14/325"б" повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено "23" червня 2026 року. 

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Розізнана І.В.