Дата документу 30.06.2026 Справа № 333/5889/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/5889/25
Провадження №22-ц/807/1134/26
Головуючий в 1-й інстанції – Стоматов Е.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Самар Тетяни Георгіївни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 06 листопада 2025 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року, позивач – КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (особовий рахунок, договір № 113307904) за період з 01.11.2018 р. по 28.02.2025 р. на загальну суму 58 344,22 грн та судових витрат. Позивач в обґрунтування позову вказав, що КОНЦЕРН «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2025 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконують. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 58 344,22 гривень, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послугу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) – задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь КОНЦЕРНУ “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2025 року в розмірі 58 344 гривні 22 копійки /п`ятдесят вісім тисяч триста сорок чотири гривні двадцять дві копійки/.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь КОНЦЕРНУ “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, № НОМЕР_3 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) витрати по сплаті судового збору по 1 211 гривні 20 копійок /одній тисячі двісті одинадцять гривні двадцять копійок/.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Самар Тетяни Георгіївни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені вказаних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 у зазначений період формування заборгованості, не була власником квартири, в яку позивачем надавалися послуги, а також не була зареєстрована за вказаною адресою. Оскільки ОСОБА_1 не була споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, вона є неналежним позивачем у справі. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2025 року становить 58 344,22 грн.

З відповіді Департаменту адміністративних послуг ЗМР, що надійшла до суду 09 липня 2025 року, вбачається, що за відомостями департаменту місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , з 20 березня 2012 року по теперішній час.

З відповіді Департаменту адміністративних послуг ЗМР, що надійшла до суду 09 липня 2025 року, вбачається, що за відомостями департаменту місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , з 09 вересня 2008 року по теперішній час.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 434081304 від 04 липня 2025 року, квартира АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно даних довідки КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» щодо заборгованості за надані послуги, отримувачами послуг за вказаною адресою є відповідачі, з особовим рахунком № НОМЕР_4 .

З 01.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладений ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР №110309501 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води.

Згідно з розрахунком суми заборгованості, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мають заборгованість за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2025 року в сумі 58 344,22 грн., яка добровільно ними не сплачена.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі оплату наданих послуг не довели, будь-яких претензій щодо надання послуг позивачу не пред`явили, вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 58 344,22 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке. 

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. 

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

З відповіді Департаменту адміністративних послуг ЗМР, що надійшла до суду 09 липня 2025 року, вбачається, що за відомостями департаменту місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , з 20 березня 2012 року по теперішній час.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 434081304 від 04 липня 2025 року, квартира АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_2 з 03.03.2012.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини у справі з приводу відсутності реєстрації у відповідача ОСОБА_1 за адресоюАДРЕСА_1 , а також щодо належності вказаної квартири відповідачу ОСОБА_2 . 

Між тим, висновки суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 є необґрунтованими та помилковими. 

В матеріалах справи відсутні докази надання позивачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачу ОСОБА_1 , оскільки довідка щодо заборгованості (а.с.6), яка містить дані ОСОБА_1 за відсутності інших доказів не вказує на отримання останньою таких послуг і наявності між сторонами у справі будь яких правовідносин. 

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення вимог позову до відповідача ОСОБА_3 . 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Самар Тетяни Георгіївни задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року у цій справі скасувати в частині задоволення вимог позову до відповідача ОСОБА_1 . 

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) – залишити без задоволення.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) – задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 на користь КОНЦЕРНУ “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 28 лютого 2025 року в розмірі 58 344 гривні 22 копійки /п`ятдесят вісім тисяч триста сорок чотири гривні двадцять дві копійки/.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь КОНЦЕРНУ “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (бул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, № НОМЕР_3 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок/дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок/.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 червня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков