ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 травня 2026 року 	Справа № 160/6598/26  	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

18.03.2026 року Криворізький міський відділ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області через підсистему Електронний суд звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області витрати за договором від 31.10.2024 №1223 у сумі 34419,56 грн. та судовий збір у сумі 3328,00 грн.
Ухвалою суду від 20.03.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 20.03.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
докази сплати заборгованості у добровільному порядку, згідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 15.05.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідача звільнено з поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», тим самим останній порушив вимоги Контракту №1223, а тому зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням. 

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Ухвалою суду від 20.03.2026 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ухвалою суду від 20.03.2026 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі. 
Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи. 
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно пунктів 3.3, 3.4. договору №1223 від 31.10.2024, укладеного між Криворізьким МВ УПО та Гуцуляком І.Р. про підготовку та навчання поліцейського, вперше прийнятого на службу в поліції, Поліцейський (Гуцуляк І.Р.) зобов`язується після закінчення Навчального закладу прибути до Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області 02.04.2025 року й відпрацювати 2 (два) роки з дня прибуття до Органу, який здійснив витрати на навчання та утримання Поліцейського в Навчальному закладі. 
У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, відрахування з навчання через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, складання іспитів і отримання незадовільних оцінок після закінчення курсу первинної професійної підготовки, звільнення за негативними мотивами (порушення дисципліни, через службову невідповідність, за вироком суду, який набрав законної сили тощо) чи звільнення за власним бажанням з органів національної поліції, переведення до інших органів (установ) Національної поліції до закінчення строку, визначеного договором, у порядку, встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, які здійснив Орган у зв`язку з проведенням навчання та утриманням Поліцейського в навчальному закладі. 
У разі невиконання Поліцейським вимог Договору щодо компенсації витрат Органу, останній стягує кошти у судовому порядку. Контракт про проходження служби в поліції з ОСОБА_1 укладений 26.09.2024 року. 
Згідно пункту 2.2. Договору Орган (Криворізький МВ УПО) зобов`язується перерахувати навчальному закладу кошти на відшкодування витрат на підготовку Кандидата по факту його зарахування на навчання в розмірі 66361,40грн. Але згідно виставлених навчальним закладом рахунків (копії рахунків додаються) Позивачем було сплачено 63580,75 грн.
Наказом начальника Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 12.09.2025 №129 о/с капрала поліції ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 12.09.2025 року. 
Оскільки Відповідач порушив умови пункту 3.3 Договору щодо відпрацювання 2 (двох) років з дня прибуття до Органу, який здійснив витрати на навчання та утримання поліцейського в навчальному закладі (Криворізького МВ УПО), а Позивачем понесені витрати за навчання ОСОБА_1 , то останній повинен відшкодувати їх згідно умов пункту 3.4. Договору, оскільки він звільнився до закінчення строку, визначеного договором. 
Згідно розрахунку ціни позову і довідки до нього борг за навчання Відповідача перед Позивачем складає 34419,56 грн. 
З метою досудового врегулювання спору Позивачем було підготовлено претензію від 16.09.2025 року №1247-2025 з вимогою оплати боргу та надіслано поштою. 
Лист повернувся на адресу відділу з відміткою «адресат відмовився». 
09.10.2025 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про розстрочення заборгованості, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити суму боргу частинами в строк до 20.12.2025 року. 
На дату подачі позову борг не сплачено. 
З огляду на вищевикладене, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнився, не відпрацювавши два роки, як це було визначено умовами договору від 31.10.2024 року №1223 про підготовку та навчання поліцейського, вперше прийнятого на службу в поліції, за кошти поліції охорони, а отже у даному випадку питання відшкодування відповідачем витрат на навчання пов`язане із питанням реалізації правового статусу особи.
Оскільки у добровільному порядку витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, відповідач не відшкодував, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16 спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, з позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі №461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15, у яких зазначені спори мали вирішуватись за правилами ЦПК України.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, а також оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Крім того, пунктом 1 Порядку визначено, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
1) дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
2) звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Тобто, звільнення зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для відшкодування особою витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.
Пунктом 5 Порядку визначено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС України витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунку для перерахування коштів.
Відповідно до пункту 6 Порядку особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Встановлено, що згідно пунктів 3.3, 3.4. договору №1223 від 31.10.2024, укладеного між Криворізьким МВ УПО та ОСОБА_1 про підготовку та навчання поліцейського, вперше прийнятого на службу в поліції, Поліцейський (Гуцуляк І.Р.) зобов`язується після закінчення Навчального закладу прибути до Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області 02.04.2025 року й відпрацювати 2 (два) роки з дня прибуття до Органу, який здійснив витрати на навчання та утримання Поліцейського в Навчальному закладі. 
У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, відрахування з навчання через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, складання іспитів і отримання незадовільних оцінок після закінчення курсу первинної професійної підготовки, звільнення за негативними мотивами (порушення дисципліни, через службову невідповідність, за вироком суду, який набрав законної сили тощо) чи звільнення за власним бажанням з органів національної поліції, переведення до інших органів (установ) Національної поліції до закінчення строку, визначеного договором, у порядку, встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, які здійснив Орган у зв`язку з проведенням навчання та утриманням Поліцейського в навчальному закладі. 
У разі невиконання Поліцейським вимог Договору щодо компенсації витрат Органу, останній стягує кошти у судовому порядку. Контракт про проходження служби в поліції з ОСОБА_1 укладений 26.09.2024 року. 
Згідно пункту 2.2. Договору Орган (Криворізький МВ УПО) зобов`язується перерахувати навчальному закладу кошти на відшкодування витрат на підготовку Кандидата по факту його зарахування на навчання в розмірі 66361,40грн. Але згідно виставлених навчальним закладом рахунків (копії рахунків додаються) Позивачем було сплачено 63580,75 грн.
Наказом начальника Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 12.09.2025 №129 о/с капрала поліції ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 12.09.2025 року. 
Оскільки Відповідач порушив умови пункту 3.3 Договору щодо відпрацювання 2 (двох) років з дня прибуття до Органу, який здійснив витрати на навчання та утримання поліцейського в навчальному закладі (Криворізького МВ УПО), а Позивачем понесені витрати за навчання ОСОБА_1 , то останній повинен відшкодувати їх згідно умов пункту 3.4. Договору, оскільки він звільнився до закінчення строку, визначеного договором. 
Згідно розрахунку ціни позову і довідки до нього борг за навчання Відповідача перед Позивачем складає 34419,56 грн. 
З метою досудового врегулювання спору Позивачем було підготовлено претензію від 16.09.2025 року №1247-2025 з вимогою оплати боргу та надіслано поштою. 
Лист повернувся на адресу відділу з відміткою «адресат відмовився». 
09.10.2025 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про розстрочення заборгованості, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити суму боргу частинами в строк до 20.12.2025 року. 
На дату подачі позову борг не сплачено. 
У зв`язку із зазначеним, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача такої заборгованості.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не були виконанні взяті на себе зобов`язання за Контрактом № 1223 від 31.10.2024 року. 
Суд також враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оскаржував у судовому порядку наказ про виключення його зі списків особового складу, яким визначено суму до відшкодування, або ж розрахунок відшкодування витрат.
Позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.
Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині. 
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області витрати за договором від 31.10.2024 року №1223 у сумі 34 419,56 гривень. 
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.
Позивач: Криворізький міський відділ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 60, прим.3, код ЄДРПОУ 40109126).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя В.В. Ільков