Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року № 520/33478/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заічко О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу,- 

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправним та скасування наказу, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) від 29.11.2025 № 1990 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу у зв`язку з мобілізацією.
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) в частині зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), до особового складу Військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). 
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) виключити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зі списків особового складу військової частини.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача було призвано для проходження військової служби по мобілізації та направлено до військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби під час мобілізації. При цьому позивач вважає таку мобілізацію протиправною, оскільки на момент мобілізації він був військовозобов`язаним та його було виключено з військового обліку на підставі наявності судимості.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана сторонам по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 надав до суду відзив, в якому зазначив, що відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку №560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. В ході перевірки документів позивача було встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією або бронювання немає. Оскільки у позивача на момент здійснення мобілізаційних заходів відносно нього були відсутні підстави для відстрочки, то відповідач діяв в межах чинного законодавства. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 своїми діями порушують чине законодавство, а саме Конституцію України. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів безпідставно без згоди Позивача поновили його на військовому обліку та безпідставно внесли відомості, щодо «Порушення правил військового обліку», відносно, ОСОБА_1 , оскільки він не є військовозобов`язаним. Позивач вважає, що дані дії представників ІНФОРМАЦІЯ_4 суперечать статті 58 Конституції України, а саме: Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідач - Військова частина НОМЕР_3 надала до суду відзив, в якому зазначила, що Верховний Суд наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Крім того, вказано, що пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (із змінами) не передбачено такої підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, як скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 у частині призову та направлення для проходження військової служби за мобілізацією, в особливий період, до військової частини. Позивач може бути звільнений з військової служби за наявності законних підстав та за умови подання ним рапорту на звільнення разом з відповідними підтверджуючими документами. 
Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що посилання Військової частини у відзиві на правовий висновок Верховного суду у справі № 160/2592/23 до даних правовідносин не може бути застосовний. Оскільки у справі № 160/2592/23 Верховний Суд розглядав ситуацію, коли особа була законно поставлена на військовий облік і мала статус військовозобов`язаного. У даній справі Позивач не мав такого статусу на момент мобілізації, оскільки перебував поза межами системи військового обліку. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 надано до суду заперечення, в яких висловлена позиція, що позивач помилково вважає, що він не був військовозобов`язаним та його не можна було призивати на військову службу за призовом по мобілізації. Позивач раніше був виключений з військового обліку у зв`язку із судимістю за тяжкий або особливо тяжкий злочин. У відзиві вже надавалися роз`яснення з приводу зміни законодавства щодо підстав виключення з військового обліку та перебування на обліку військовозобов`язаних на теперішній час, а також те, що призову за мобілізацією на даний час підлягають особи що раніше були засуджені за вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів. Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) та Порядку №560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Тобто, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які навіть були раніше виключені з військового обліку за вчинення злочинів на теперішній час, згідно норм чинного законодавства повинні перебувати на військового обліку, а громадяни віком з 25 до 60 років - є військовозобов`язаними та можуть бути призвані на військову службу за мобілізацією.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд установив таке.
29.11.2025 року ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_5 працівниками національної поліції України ПОГ СВГ ВП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області (м. Чугуїв) та був направлений 29.11.2025 року для проходження військово-лікарської комісії.
Відповідно довідки ВЛК № 2025-1129-1300-2145-7 від 29.11.2025 року (додаток 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) був визнаний придатним до військової служби на підставі статті графи II розкладу хвороб Наказу МОУ № 402 від 2008 року.
Враховуючи вищевказане, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний на військову службу за призовом по мобілізації, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1990 від 29.11.2025.
Позивач вважає, що такі дії є протиправними, оскільки останній не є військовозобов`язаним та його було виключено з військового обліку на підставі наявності судимості, а тому звернувся до суду з цим позовом.
По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч.5 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.036.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами ст.1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частини перша).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Під час розгляду справи встановлено, що основним доводом позивача щодо протиправності його призову на військову службу є те, що він був виключений з військового обліку та те, що на час призову позивача на військову службу його було виключено з військового обліку, а отже він не може бути військовослужбовцем.
Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З матеріалів справи не встановлено та позивачем не надано доказів, що ОСОБА_1 було засуджено за тяжкий злочин проти власності до 2010 року, у зв`язку з чим було виключено з військового обліку відповідно до ст. 37 Закону № 2232-XII, при цьому вказана обставина не заперечується ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, аналізуючи спірні правовідносини в межах доводів позивача суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (пункт 3 Порядку №1487).
Відповідно до пункту 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.
При цьому, з матеріалів справи не встановлено підтвердження того, що позивача виключено з військового обліку.
У зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 року, (далі Закон №3633-ІХ), редакція ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 виключено.
За змістом ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.
Згідно пункту 4 розділу "Загальні питання" Порядку №560 (в редакції чинній на момент призову позивача), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.
Отже, підстава "які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину" була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.
У спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами в цій справі правовідносини виникли після 18.05.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону №2232-XII.
В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Між тим, Верховний Суд у постанові суду від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 дійшов висновку, що: "…У контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу…".
Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин приписи ч.6 ст.37 Закону №2232 не передбачають такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а в силу приписів ч.1 ст.37 Закону №2232 позивач є громадянином України, який підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.
Існування у позивача підстав для виключення з військового обліку військовозобов`язаних станом на дату взяття позивача на військовий облік 29.11.2025 матеріалами справи не підтверджено.
За таких обставин, суд зазначає, що позивач мав підстави для взяття позивача на військовий облік та проведення його призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів наявності будь-яких обмежень чи заборон щодо призову позивача на військову службу.
Отже, з урахуванням викладеного, дії Військової частини НОМЕР_3 в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу Військової частини НОМЕР_3 також є правомірними.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню непідлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.