Справа № 638/21419/25
Провадження № 2/638/3608/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
18 червня 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Смирнова В.А.
за участі секретаря судового засідання – Євженко О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 70 000 доларів США, що в еквіваленті складає 2 904 300 грн.
Позовна заява мотивована тим, що позивач на підставі боргової розписки, укладеною в присутності двох свідків надав відповідачу грошові кошти строком на 3 роки, однак останній у вказаний строк не повернув позику (борг).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2025 року позовну заяву - прийнято до свого провадження та призначено загальний розгляд справи. Призначено підготовче засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2026 року закрито підготовче провадження по цивільній справі. Справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за відсутності останнього. Просив стягнути з відповідача 70 000 доларів США без визначення еквіваленту у гривні. Проти винесення заочного рішення не заперечував. 
У судове засідання відповідач, повторно не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не подав.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ухвали суду від 18 червня 2026 року, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін та належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує слухати справу за відсутності Відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до розписки від 31.12.2021 ОСОБА_1 передав у присутності двох свідків ОСОБА_2 суму грошових коштів на підставі домовленості про позику у розмірі 70 000 доларів США строком на 3 року. ОСОБА_2 прийняв та зобов`язався повернути суму грошових коштів, отриману в присутності двох свідків на підставі домовленості про позику ОСОБА_1 , а саме – 70 000 доларів США або еквівалентну суму у гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату повернення. Зазначену суму зобов`язався повернути фізичній особі не пізніше 31 грудня 2024 року. Повернення зазначеної суми гарантував всім належним йому на праві власності майном.
У свою чергу, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 вищезазначену суму грошових коштів, а ОСОБА_2 прийняв а себе вищевикладені зобов`язання щодо повного та зазначений строк повернення суми грошових коштів.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі
№ 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Суд встановив, що позивач та відповідач уклали договір позики, що підтверджується власноручними підписами останніх. Вказане підтверджує, зокрема, і передачу відповідних грошових коштів у сумі 70 000 доларів США позивачем відповідачу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З договору позики вбачається, що позика надається строком 3 роки. Враховуючи, що договір укладений 12.12.2021 строк на повернення позику закінчився 12.05.2022, однак відповідач отримані грошові кошти не повернув позивачу. Відповідач підтвердив факт не повернення позики.
Тобто, ОСОБА_1 виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики передавши ОСОБА_2 грошові кошти в розпорядження, однак в порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, не повернув позику у строк. 
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 70 000 США в рахунок повернення боргу за договором позики.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (Постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18)
Отже, у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
У договорі сторони визначили повернення позики у розмірі 70 000 доларів США або еквівалентну суму у гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату повернення. При цьому, враховуючи, що позичальник отримав грошові кошти в іноземній валюті та те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в іноземній валюті без зазначення в еквіваленту у гривні, а саме 70 000 доларів США.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 140 грн. 
Враховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.А. Смирнов