Справа № 365/1150/25
Номер провадження: 2-а/365/4/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

25 травня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Солдатової Т.М.
за участі
секретаря судового засідання Матвієнко Н.В.
представника позивача Вак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 в режимі відеоконференцзв`язку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, з особливостями, визначеними законом для окремих категорій термінових адміністративних справ, адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
30 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 , через свого уповноваженого представника – адвоката Вак О.В., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АВ №00009415 від 18.12.2025, винесену відносно ОСОБА_1 щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити. Судові витрати, в тому числі за надану правничу допомогу, покласти на відповідача. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 26 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку представником позивача було отримано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті АВ №00009415 від 18.12.2025, складену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Головня Тетяною Сергіївною, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 8500,00 грн штрафу.
Як вбачається з постанови складеної головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Головня Тетяною Сергіївною, підставою її складення стало те, що 11 грудня 2025 року о 13 год. 45 хв. за адресою М-05, км. 36+303 Київська обл. відповідальна особа ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу RENAULT PREMIUM, 440.19, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,875% (2,75 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон., навантаження на строєні осі транспортного засобу на 6,088% (2,435 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Позивач не погоджується зі змістом постанови та вважає її такою, що складена помилково, оскільки склад адміністративного правопорушення відсутній, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Так, постановою від 18.12.2025 р. зафіксовані фактичні параметри ТЗ: кількість вісей 5 шт., спарені колеса – 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3890 мм, 2-3: 6250 мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1360 мм, навантаження на вісь: 1-7150кг, 2-10500 кг, 3-9700 кг, 4-9850 кг, 5-9950кг. Загальна маса 47150 кг.
Однак не враховано, що трьохвісний напівпричіп марки JANMIL NW-1S, д.н.з. НОМЕР_2 є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом (з пристрсамовивантаж), а відповідно гранична фактична маса становить 44 т, а не 40 т, як вказано в оскаржуваній постанові.
Як стверджує представник позивача, перевезення вантажу здійснювалося напівпричепом контейнеровозом, який відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є напівпричепом спеціалізованим контейнеровоз категорії О4, марки JANMIL NW-1S, повною масою 34500 кг. Спеціалізований напівпричіп Н/ПР-Контейнеровоз (ПРИСТАСАМОВИВАНТАЖ).
Відповідно до Правил приймання вантажів до перевезення затверджених Наказом
Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 контейнери бувають різних типів такі як:
- контейнер відкритого типу - контейнер, що не має даху або, в тому числі, бокових, торцевих стінок;
- контейнер закритого типу - контейнер, що має жорсткий дах в тому числі дах, що відкривається, але закритий під час перевезення, жорсткі бічні стінки, жорсткі торцеві стінки і настил основи; 
- контейнер з укриттям – контейнер відкритого типу, що має знімне укриття для захисту вантажу.
Так, на контейнеровозі закріплено контейнер відкритого типу, що має знімне укриття для захисту вантажу, посадова особа Укртрансбезпеки при прийнятті спірної постанови неправильно визначила тип автомобіля при проведенні розрахунку відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, взявши допустиму вагу не контейнеровоза 44 тони, а вантажного тягача 40 тон, та, як наслідок, здійснила розрахунки перевищення маси транспортного засобу, які не відповідають фактичним обставинам справи.
У відповідності до наказу Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року
№363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі - Правила № 363) н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.
Відповідно до п.17.2-17.5 Правил № 363, забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м., місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою статті 132-1 КУпАП, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Цвику ВікторуВасильовичу, на праві власності належить: спеціалізований напівпричіп – Н/ПР – контейнеровоз (ПРИСТР.САМОВИВАНТАЖЕННЯ), контейнеровоз, марки JANMIL NW-1S, д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Фермерському господарству «Тетяна 2011», яке визначило відповідальною особою ОСОБА_1 , на праві власності належить спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е марки RENAULT PREMIUM, 440.19, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .
Перевезення вантажу здійснювалось тривісним автомобілем (тягачем) RENAULT PREMIUM, 440.19, д.н.з. НОМЕР_1 , із спеціалізованим напівпричепом (контейнеровозом) JANMIL NW-1S, д.н.з. НОМЕР_2 , тому позивачем не порушені норми про максимально допустимі параметри.
Можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру не може змінити призначення та технічні характеристики одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як причепа-контейнеровоза у розумінні Правил № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 ПДР України.
Крім того, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортнии засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів. 
Докази встановлення факту щодо незастосування напівпричепу контейнеровозу у зв`язці із транспортним засобом RENAULT PREMIUM відсутні. При цьому, як зазначає представник позивача, з наявних у справі матеріалів фотофіксації правопорушення вбачається, що транспортний засіб RENAULT PREMIUM рухався із спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом JANMIL NW-1S.
Встановлення допустимої максимальної маси навантаження на рівні 44 тони застосовується не лише при перевезенні вантажу у контейнері, а й при використанні змінних кузовів, за умови здійснення перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що і мало місце в даному випадку. 
Представник позивача зазначає, що відповідач, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП, оскільки під час фіксації правопорушення транспортний засіб рухався із спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом на якому встановлено контейнер, тобто до нього застосовуються обмеження максимальної маси в 44 тони, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови, з огляду на її протиправність. Так, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта власних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.
Суддя Згурівського районного суду Київської області Солдатова Т.М. своєю ухвалою від 30.12.2025 року прийняла адміністративний позов до розгляду та відкрила провадження у справі, призначила судове засідання на 11 год. 00 хв. 09.01.2026, постановила розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, з особливостями, визначеними законом для окремих категорій термінових адміністративних справ, призначила у справі розгляд справи по суті, запропонувала відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву. 
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 06 січня 2026 року заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 січня 2026 року заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 
08.01.2026 року представник відповідача Бугаєнко С.С. подала відзив на позовну заяву, в якому просила долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, врахувати викладені в ньому доводи під час розгляду справи по суті та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Представник відповідача зазначає, що зміст постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, постанова містить усі передбачені нормами ст. 283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, а також порядку ознайомлення та оскарження постанови, а також інші обов`язкові відомості, визначені ст. 283 КУпАП та Порядком №1174. 
Законодавчі акти, зокрема Кодекс України про адміністративні правопорушення та Порядок №1174, не передбачають імперативної вимоги зазначати в постановах інформацію про напівпричіп. Постанова має містити дані про транспортний засіб, який є основним об`єктом фіксації порушення та відповідальну особу.
Напівпричіп не є самостійним транспортним засобом, здатним пересуватися без тягача. Його функціональна роль полягає у транспортуванні вантажів разом із тягачем, який забезпечує рух усього транспортного засобу. Тому відповідальність за порушення покладається саме на власника тягача.
Технічні засоби, які використовуються для автоматичної фіксації порушень, визначають загальну масу транспортного засобу, включаючи напівпричіп та параметри навантаження на осі. Ці дані є достатніми для встановлення факту перевищення нормативних вагових параметрів і складу адміністративногоправопорушення.
Факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу підтверджується сертифікованими технічними засобами, які забезпечують точність вимірювань. 
Відсутність інформації про напівпричіп у постанові не впливає на об`єктивність фіксації порушення та наявність складу адміністративного правопорушення та не є ключовими для доведення порушення.
Стосовно доводів позивача, що транспортний засіб є контейнеровозом, представник відповідача зазначає, що самого напівпричепу контейнеровозу недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 42000 кг, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером, а з матеріалів фотофіксації встановлено, що спеціалізований напівпричіп не перевозив вантаж у контейнері.
Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що лише наявність контейнеровозу дозволяє здійснюваьт перевезення з підвищеними ваговими нормами.
Аналіз конструкції положень підпункту«б» пункту 22.5 ПДРУкраїни свідчить про те, що застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу більше за 40 тон, а саме 44 тони можливе за одночасного дотримання трьох умов:
1)транспортний засіб двовісний, або трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом;
2)можливість перевезення транспортним засобом контейнерів (ТЗ - контейнеровоз);
3)перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Відсутність хоча б однієї з умов виключає можливість застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу у 42 та 44 тони.
Щодо третьої умови, перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, представник відповідача зазначає наступне.
Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів, яка для України є чинною з 1977 року. 
За цією Конвенцією «Контейнер» означає предмет транспортного обладнання:
a)що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання; 
b)спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;
c)сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами; 
d)такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає:
і) не менше 14 кв.м (150 кв. футів) або 
іі) не менше 7 кв.м (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами. 
Термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі. 
Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить ознак перевезення на напівпричепі контейнера, а саме маркування, також вбачається відсутність кутових фітингів.
Як стверджує представник відповідача, будь-яких інших доказів, щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме контейнером, ідентифікації такого контейнера, доказів щодо придбання або використання контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером, або сертифікатів на такий контейнер, які б могли свідчити на користь висновку про контейнерні перевезення транспортним засобом позивача, матеріали справи не містять. 
Із наявних фото транспортного засобу можна побачити, що на площадку для перевезення контейнерів установлено переобладнаний кузов, накритий тентом з метою збільшення ваги перевезення вантажу. 
Представник відповідача зазначає, що позивачем, на підтвердження доводів позовної заяви, до матеріалів справи не долучено належний сертифікат на контейнер, яким, згідно з твердженням позивача перевозився вантаж, а також не надано договору на здійснення перевезень в контейнерах. Зазначене також вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів.
Таким чином позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації, тому у такому разі він мав право перевозити вантаж з дотриманням п. 22.5 Правил дорожнього руху – не більше 40 т. 
Сторона відповідача вважає, що така обставина, як відсутність маркування на контейнері є додатковими ідентифікуючими даними при винеченні постанови, що свідчать про правомірність проведення габаритно-вагового контролю.
Дана позиція Відповідача підтримана Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29 січня 2025 року по справі №751/5286/24. 
Шостим апеляційним адміністративним судом розглянуто справу № 365/161/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті за участю того ж самого транспортного засобу тягача RENAULT PREMIUM 440.19, державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа-контейнеровоза марки JANMIL NW-1S, д.н.з. НОМЕР_2 , де підтримано позицію Відповідача та зазначено: «Відповідно до пункту 17.9 Правил № 363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору – разового договору. 
Судове засідання, призначене на 09.01.2026 відкладене за клопотанням представника позивача у зв`язку з поданням представником відповідача відзиву на позовну заяву, який на час проведення судового засідання не отриманий стороною позивача та судом.
Судове засідання, призначене на 12.02.2026 не відбулося.
Судове засідання, призначене на 08.04.2026 відкладене у зв`язку з неявкою представника відповідача.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.
З урахуванням норм ст. 205, 268 КАС України суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.
В судовому засіданні, призначеному на 18.05.2026, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Вак О.В., позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази та, надавши їм належну правову оцінку, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази та, надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що передбачено в частині другій статті 19 Конституції України. 
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III. Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
За приписами частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9. ПДР закріплено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч. 2 ст. 122-2, ч. 2 і 3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа – фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення, суд перевіряє законність та обґрунтованість винесення постанови та досліджує, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше. 
Судом встановлено, що головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головнею Тетяною Сергіївною 18.12.2025 винесена постанова серії АВ № 00009415 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM 5,5, головний спеціаліст установила, що 11.12.2025 о 13 год 46 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб RENAULT PREMIUM 440.19, ДНЗ НОМЕР_1 , яким відповідальна особа – ОСОБА_1 , допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,088% (2,435 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та постановила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. У графі «Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення» зазначені фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей 5 шт., спарені колеса – 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3890 мм, 2-3: 6250 мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1360 мм, навантаження на вісь: 1-7150кг, 2-10500 кг, 3-9700 кг, 4-9850 кг, 5-9950кг. Загальна маса 47150 кг (а.с. 23-24, 106-107). 
У відповідності до підпункту б) пункту 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси щодо вантажних автомобілів: двовісний автомобіль – 18 тон; трьохвісний автомобіль – 25 (для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - 26 тон); чотирьохвісний автомобіль – 32 тони; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами – 38 тон. Комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом – 36 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом – 40 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом – 40 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 42 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 44 тони. Автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом – 40 тон.
При цьому, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено різні нормативи для руху контейнеровозів та для руху інших транспортних засобів та їх составів.
Відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами регламентована статтею 132-1 КУпАП.
Зі змісту ч. 2 ст. 132-1 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням є перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. За вчинення такого правопорушення передбачена адміністративна відповідальність у виді накладення штрафу, зокрема, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Позивач заперечує правомірність оскаржуваної постанови саме з мотивів неврахування уповноваженою особою відповідача того, що транспортний засіб позивача є саме контейнеровозом, в результаті чого, при розрахунку перевищення допустимого показника загальної маси, виходив із максимально допустимої маси в 40 тон.
У свою чергу, аналізуючи пункт 22.5 Правил дорожнього руху України та зміст оскаржуваної постанови суд приходить до висновку, що під час розгляду відомостей із матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів WIM 5,5, головний спеціаліст відділу Солов`янчик С.І. визначила транспортний засіб позивача як двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом, у зв`язку із чим прийшла до висновку про дозволену максимальну масу такого транспортного засобу 40 тон.
З такими висновками посадової особи відповідача суд не погоджується з наступних підстав. 
Оскаржувана постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення: https://wim.dsbt.gov.ua/r/а/AВ00009415/. В матеріалах справи містяться роздруковані знімки транспортного засобу з «АРМ-аудиту – Перегляд зафіксованої події № 11489847», зафіксовані в момент вчинення правопорушення – 11.12.2025 о 13 год. 46 хв., з яких вбачається, що в автоматичному режимі був зафіксований транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_1 (а.с. 108-111). 
З наданих суду письмових доказів встановлено, що транспортний засіб з державним номерним знаком  НОМЕР_1 це спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, повна маса – 19000, маса без навантаження – 7489, власником якого є Фермерське господарство «Тетяна 2011» (засновник та керівник – ОСОБА_1 ) (а.с. 27 – копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). У свою чергу відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб із державним номерним знаком НОМЕР_2 марки JANMIL, за своїми технічними характеристиками є спеціалізованим напівпричіпом н/пр-контейнеровозом (з пристр.самовивантаж), повна маса – 34500, маса без навантаження – 7300, власником якого є ОСОБА_1 (а.с. 25-26).
Відтак, з матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, д.н.з.  НОМЕР_1 рухався разом з іншим транспортним засобом марки JANMIL, д.н.з.  НОМЕР_2 , який є спеціалізованим напівпричіпом н/пр-контейнеровозом (з пристр.самовивантаж). Тобто, фактично рухалися два транспортні засоби, але в оскаржуваній постанові при визначенні загальної маси транспортного засобу та при притягненні позивача до відповідальності, було враховано лише один транспортний засіб в результаті чого в даній постанові відсутні дані щодо марки, моделі, державного номерного знаку спеціалізованого напівпричіпу н/пр-контейнеровоз (з пристр.самовивантаж) марки JANMIL, д.н.з.  НОМЕР_2 , приєднаного до сідлового тягача - Е марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, д.н.з.  НОМЕР_1 . 
Суд звертає увагу на те, що із матеріалів фотофіксації також вбачається, що транспортний засіб, зафіксований 11.12.2025 о 13 год. 46 хв. за адресою М-05, км 36+303, Київська область має 5 вісей, а саме: 2 вісі має спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, д.н.з.  НОМЕР_1 , та 3 вісі має спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз (з пристр.самовивантаж) марки JANMIL, д.н.з.  НОМЕР_2 .
Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначена класифікація транспортних засобів, відповідно до якої транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.
Частиною третьою ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Відповідно до ч. 11 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.
Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р., № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (зі змінами) затверджено та уведено в дію підзаконний нормативно-правовий акт, яким встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Пунктом 3 Порядку № 1388 регламентовано, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
На власників транспортних засобів покладено обов`язок зареєструвати (перереєструвати) протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 7 Порядку № 1388). 
Відповідно до п. 10 Порядку № 1388 перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстру виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником.
На зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення їх на бланку), присвоюється буквено-цифрова комбінація номерних знаків з їх видачею або без такої (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), а також дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових та/або звукових сигнальних пристроїв (п. 16 Порядку № 1388).
Тобто, після отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому відображено, що він відноситься до категорії спеціалізованих напівпричепів контейнеровозів, власник цього транспортного засобу має законне право розраховувати, що при визначенні його вагових параметрів уповноважені особи органів державної влади будуть враховувати положення п. 22.5 Правил дорожнього руху в частині, що стосується контейнеровозів, відповідно до яких максимально допустима фактична маса такого транспортного засобу не повинна перевищувати 44 тони.
Суд враховує пункти 17.2-17.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, згідно з якими забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Відповідачем у відзиві зазначено, що всупереч вимогам Правил № 363 позивачем не надано доказів перевезення контейнера з відповідним маркуванням.
Проте, суд зазначає, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру не може змінити призначення та технічні характеристики одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як причепа-контейнеровоза у розумінні Правил № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 ПДР України.
Аналогічний висновок викладений в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 357/11078/24 від 09.12.2024 року, у справі № 357/11077/24 від 04.12.2024 року.
Водночас, ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, за якою позивача було притягнено до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, а не за порушення правил маркування контейнерів.
Аналіз п. 22.5 Правил дорожнього руху та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП свідчить про те, що розмежування максимально допустимого навантаження транспортних засобів не дає можливості відповідачу самостійно змінювати ваговий параметр транспортного засобу в залежності від дотримання чи не дотримання перевізником Правил перевезення вантажів, виду та характеру вантажу, наявності чи відсутності необхідного маркування контейнера.
Оскільки ключовим при проведенні такого визначення мають бути технічні характеристики самого транспортного засобу, визначені заводом-виробником та підтверджені посадовими особами під час його державної реєстрації. Відповідно з моменту проведення реєстрації транспортного засобу держава визнає та офіційно приймає його на облік із зазначенням у реєстраційному свідоцтві притаманних йому технічних характеристик. Самостійна зміна посадовою особою суб`єкта владних повноважень гранично допустимих вагових параметрів транспортного засобу не може відповідати принципам належного урядування та правової визначеності.
У свою чергу суд звертає увагу, що у випадку здійснення власником такого транспортного засобу його самовільного переобладнання та експлуатації без приведення реєстраційних документів на нього у відповідність із притаманними такому напівпричепу технічними характеристиками, за умови належної фіксації такого факту відповідною посадовою особою, може бути підставою для притягнення відповідальної особи до відповідальності. Натомість таке порушення не охоплюється диспозицією ст. 132-1 КУпАП.
З огляду на встановлення пунктом 22.5 Правил дорожнього руху різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягачу, так і напівпричепу-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.
За таких обставин суд дійшов висновку, що при встановлені технічних характеристик транспортних засобів марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, д.н.з.  НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричіпом н/пр-контейнеровоз (з пристр.самовивантаж) марки JANMIL, д.н.з.  НОМЕР_2 , головний спеціаліст відділу Головня Т.С. повинна була ідентифікувати їх як двовісний автомобіль (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 42 тони, а не 40 тон, як було враховано нею при проведенні розрахунків.
Зазначена невідповідність вимогам підзаконного нормативно-правового акта при проведенні розрахунків на переконання суду обумовлена тим, що відповідачем у оскаржуваній постанові в порушення Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (затвердженого постановою КМУ № 1174 від 27.12.2019) не встановлено державний номерний знак напівпричепу, внаслідок чого відповідно відповідачем не були встановлені дійсні характеристики таких транспортних засобів та помилково визначена дозволена максимальна маса.
В даному випадку, з урахуванням допустимої маси транспортного засобу 42 тони, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу виглядає так: (47150 – 42000 – (10% х 47150)) / 42000 х 100% = 1,0357%.
Для настання відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП необхідно щоб перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм складало від 5 %. В даному випадку перевищення вказаних норм судом не встановлено, що виключає кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підставі ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Також під час розгляду справи суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 (справа № 463/1352/16-а).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного суд дійшов переконання, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відповідачем не були встановлені достатні та необхідні відомості щодо технічних характеристик транспортного засобу, який рухався через автоматичний пункт вагового контролю, внаслідок чого була помилково визначена дозволена максимальна маса такого транспортного засобу у розмірі 40 тон, і відповідно необґрунтовано встановлено перевищення максимально дозволеної загальної маси транспортного засобу. У свою чергу за умови належної фіксації та опрацювання отриманої інформації з визначенням максимально допустимої ваги такого транспортного засобу у розмірі 42 тони при встановленій з урахуванням допустимої похибки загальної маси транспортного засобу марки RENAULT модель PREMIUM 440.19, д.н.з.  НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричіпом н/пр-контейнеровоз (з пристр.самовивантаж) марки JANMIL, д.н.з.  НОМЕР_2 , у розмірі 47150 тони виключає наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони вказаного правопорушення.
Натомість самостійна зміна посадовою особою відповідача технічних характеристик транспортного засобу є порушенням принципу належного врядування та правової визначеності. У свою чергу можливе самовільне переобладнання транспортного засобу та його подальша експлуатація може бути підставою відповідальності іншого виду за умови належної фіксації такого порушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку із чим позов підлягає до задоволення зі скасуванням оскаржуваної постанови та закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У позовних вимогах позивач просив судові витрати, в тому числі за надану правничу допомогу, покласти на відповідача.
У позовній заяві, позивач зазначає, що у зв`язку з розглядом справи позивачем понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 968,96 гривень, витрати за надану правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. орієнтовний розмір витрат, які позивач має намір понести в зв`язку з розглядом справи становить 5000,00 грн.
До позовної заяви додана копія платіжної інструкції № 2.468380781.1 від 29.12.2025 про сплату судового збору у розмірі 968,96 гривень (а.с. 45).
Доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу чи інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи позивачем не надано.
Таким чином, відповідно до ч. 13 ст. 139 КАС України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 132-1, 245, 280, 283, 287, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 19, 77, 139, 242-246, 250, 286 КАС України, суд, 
У Х В А Л И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії AВ № 00009415 від 18.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845). 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса місцезнаходження: вулиця Антоновича, будинок 51, місто Київ, 03150, код ЄДРПОУ 39816845.

Головуюча суддя Т.М. Солдатова