Справа № 598/1028/25
провадження № 2/598/52/2026

РІШЕННЯ
іменем України

"01" травня 2026 р.  Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гудими І.В.
секретаря Бумби М.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Радібової І.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача – адвоката Карапетяна Е.Т., представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Збаразької міської ради, як органу опіки та піклування, – Мархивки Ю.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Збаразька міська рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
встановив :
До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Збаразька міська рада Тернопільської області, як орган опіки і піклування, про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2015 року. Від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення сімейних відносин відповідач тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належного матеріального утримання, має заборгованість зі сплати аліментів, не підтримує з дитиною жодного спілкування та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. А тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Представник відповідача – адвокат Карапетян Е.Т. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у позбавленні відповідача батьківських прав. Вказав, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, а твердження позивача є перебільшеними та не відповідають дійсності. Зазначив, що тривалий час ОСОБА_2 перебував за кордоном, що обмежувало можливість особистого спілкування з донькою, однак після повернення в Україну намагався відновити контакт з нею, у тому числі шляхом телефонного спілкування та листування, і загалом здійснив кілька спроб налагодити відносини. Також зазначив, що відповідач намагався підтримувати зв`язок із дитиною, цікавиться її життям та навчанням, а відсутність частих особистих зустрічей обумовлена, зокрема, віддаленістю місця проживання та іншими об`єктивними обставинами, а не небажанням брати участь у вихованні. Крім того, вказав, що ОСОБА_2 виконує обов`язок щодо матеріального утримання дитини та не має заборгованості по аліментах. У відзиві також наведено посилання на норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та практику Верховного Суду і ЄСПЛ, відповідно до яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що застосовується лише за наявності достатніх і переконливих доказів винної поведінки батьків та за умови, що це відповідає найкращим інтересам дитини. Представник відповідача наголосив, що матеріали справи не містять належних доказів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, а також відсутні обставини, які б свідчили про реальну загрозу для дитини у разі збереження за останнім батьківських прав. З огляду на викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Радібова І.О. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, а його представник – адвокат Карапетян Е.Т. підтримав заперечення та пояснив, що твердження сторони позивача про повне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків не відповідають дійсності, оскільки відповідач має намір підтримувати стосунки з донькою та бажає брати участь у її вихованні. Причиною відсутності належного спілкування з дитиною у попередні роки було те, що до 2020 року відповідач перебував за кордоном, у зв`язку з чим був обмежений у можливості особистого контакту з донькою. Після повернення в Україну, починаючи з 2021 року, відповідач намагався налагодити спілкування з дитиною, здійснивши декілька спроб, однак такі спроби не дали бажаного результату з причин, що не залежали виключно від нього. У зв`язку з наведеним представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Збаразької міської ради, як органу опіки та піклування – Мархивка Ю.А. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування, та вважає недоцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав викладених у висновку.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що сторони з 06.10.2012 року по 19.02.2015 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2015 року (а.с.14).
В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.06.2013 року Іванчанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.11).
Рішенням Збаразького районного суду від 11.12.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 650 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 08 травня 2025 року (а.с.16) та довідки про склад сім`ї (а.с.17), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; її чоловік – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом із сім`єю з 2021 року; донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; мати позивачки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також зазначено, що батько позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживають за кордоном (Республіка Польща).
Відповідно до довідки, виданої закладом загальної середньої освіти «Іванчанська гімназія» Збаразької міської ради від 08 травня 2025 року, ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі з 01 вересня 2019 року по теперішній час. У довідці зазначено, що протягом усього періоду навчання батько дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю доньки, не брав участі у виховних заходах, не підтримував зв`язок із класним керівником та адміністрацією навчального закладу, а також не брав участі у вихованні та навчанні дитини (а.с.17).
На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем долучено письмові докази, зокрема копії квитанцій про сплату аліментів (а.с.65-67), скріншоти електронного листування з дитиною через засоби електронного зв`язку (а.с.57-62), а також довідку органу державної виконавчої служби №21088 від 23.07.2025 року (а.с.95), відповідно до якої виконавче провадження щодо стягнення аліментів перебувало на виконанні, при цьому заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових доказів, наданих стороною позивача, відповідач звертався до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення способу його участі у вихованні дитини та встановлення порядку спілкування з нею. Разом з тим, у подальшому відповідач відкликав подану ним заяву.
Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради від 24 липня 2025 року № 202, з урахуванням зібраних матеріалів справи, пояснень сторін, відомостей навчального закладу, акту обстеження житлово-побутових умов, а також думки дитини, зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та застосовується лише за наявності достатніх підстав. За результатами розгляду орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.87-88)
У судовому засіданні допитано свідків.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою та підтримує з нею знайомі відносини. Зазначила, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, з дитиною не спілкується, а сама дитина батька не згадує. Свідок відповідача особисто не знає та бачила його лише на фотографіях. Донька свідка товаришує з малолітньою ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає сторони у справі, підтвердила факт їх перебування у шлюбі та його розірвання. Зазначила, що дитина виховується позивачкою, відповідача не бачила близько восьми років, участі у житті дитини він не бере, а дитина знає його лише з фотографій. Також повідомила, що її донька є хрещеною матір`ю дитини ОСОБА_3 .
Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.
Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Як слідує із змісту ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно переконатися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання умисно та свідомо, при наявності вини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при вирішенні сімейних питань, в тому числі можливе лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.
Проаналізувавши та належно оцінивши докази, подані учасниками справи, суд встановив, що відповідач протягом тривалого часу не спілкувався з дитиною та не брав належної участі у її вихованні, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків. Водночас зібрані у справі докази не містять достатніх та переконливих даних, які б свідчили про умисну, винну та свідому поведінку відповідача, спрямовану на ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки встановлені обставини самі по собі не підтверджують свідомого та систематичного нехтування ним обов`язками батька.
Суд також враховує, що відповідач раніше звертався до органу опіки та піклування з питання визначення способу участі у вихованні дитини, однак у подальшому відкликав відповідну заяву. Вказані обставини самі по собі не можуть свідчити про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а навпаки свідчать про наявність у нього намірів врегулювати порядок спілкування з дитиною.
При цьому судом не встановлено наявності обставин, які б свідчили про те, що відповідач як особа становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я чи психічного розвитку, або що подальше збереження за ним батьківських прав суперечить інтересам дитини.
Вирішуючи даний спір, суд виходить із необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, які полягають, зокрема, у збереженні її зв`язків із сім`єю, при цьому судом не встановлено, що таке середовище є неблагополучним, а також у забезпеченні її розвитку у безпечному, спокійному та стабільному середовищі.
Суд також враховує, що відповідач заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про наявність у нього інтересу до дитини та намір брати участь у її вихованні, зокрема він вживав окремі заходи щодо налагодження контакту з донькою.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутні виключні підстави для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Водночас, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на обов`язок належного виконання ним батьківських обов`язків щодо дитини.
Крім того, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного виконання батьківських обов`язків щодо дитини та покласти на орган опіки та піклування Збаразької міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, покладаються на позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 152, 155, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 244, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, –
у х в а л и в :
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Збаразька міська рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на службу у справах дітей Збаразької міської ради, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 01 травня 2026 року.

Суддя   Ігор ГУДИМА