ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/5540/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колег суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В.(доповідач)
суддів: Левшиної Г.В., Висоцького А.М. 
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Нестеренко С.Я.; 
від відповідача: представник не з`явився; 
від органу виконання: представник не з`явився;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 (суддя Мілєва І.В., повний текст якої підписаний 18.05.2026) у справі №904/5540/25,
за позовом Садівничого товариства "Дружба"
до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас"
про зобов`язання застосовувати тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення
за участю органу виконання Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції

Садівниче товариство "Дружба" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас", в якій просить суд зобов`язати Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 позов задоволено в повному обсязі. Зобов`язано Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення. Стягнуто з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на користь Садівничого товариства "Дружба" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
05.03.2026 Центральний апеляційний господарський суд постановив апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі № 904/5540/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі № 904/5540/25 залишив без змін.
14.04.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 було видано наказ про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на користь Садівничого товариства "Дружба" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
14.04.2026 на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2026 було видано наказ про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на користь Садівничого товариства “Дружба” витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.
24.04.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 було видано наказ про зобов`язання Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.
05.05.2026 відповідач подав до суду скаргу на дії (бездіяльність) державних виконавців, в якій просить суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову від 22.04.2026 ВП №80833711 державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни за наказом № 904/5540/25, виданим 14.04.2026;
- визнати незаконною та скасувати Постанову від 22.04.2026 ВП №8083354 державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Драгана Олександра Євгенійовича за наказом № 904/5540/25, виданим 14.04.2026;
- визнати незаконною та скасувати Постанову від 30.04.2026 ВП №80890970 державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни за наказом № 904/5540/25, виданим 24.04.2026.
В обґрунтування скарги відповідач зазначав, що постановою від 22.04.2026 відкрито виконавче провадження № 80833711 державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталією Володимирівною за наказом № 904/5540/25, виданим 14.04.2026. Постановою від 22.04.2026 відкрито виконавчого провадження № 80890970 державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Драганом Олександром Євгенійовичом за наказом № 904/5540/25, виданим 14.04.2026. Постановою від 30.04.2026 відкрито виконавчого провадження № 80890970 державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталією Володимирівною за наказом № 904/5540/25, виданим 24.04.2026. Постановою від 05.05.2026 про передачу виконавчого провадження № 80890970 державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України при примусовому виконанні наказу №904/5540/25, виданого 24.04.2026, переданий виконавчий документ до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відповідач вважає, що виконавче провадження №80890970 відкрито постановою Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 30.04.2026 - незаконно, оскільки наказ № 904/5540/25, виданий 24.04.2026, у розумінні господарського процесуального закону та Закону України “Про виконавче провадження” не підлягає примусовому виконанню.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та узагальнені доводи апеляційної скарги

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 у справі №904/5540/25 у задоволенні скарги Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на дії (бездіяльність) державних виконавців Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовлено.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права та суперечить попереднім висновкам самого суду першої інстанції.
Рішенням суду від 12.01.2026 скаржника зобов`язано застосовувати до правовідносин із СТ «Дружба» тариф для населення. При цьому в ухвалі від 15.04.2026 про роз`яснення цього рішення суд зазначив, що дане рішення не підлягає примусовому виконанню в порядку ЗУ «Про виконавче провадження». Попри це, 24.04.2026 суд видав наказ, на підставі якого державний виконавець Ілінзеєр Н.В. незаконно відкрила виконавче провадження, що призвело до безпідставного стягнення зі скаржника 34 588,00 грн виконавчого збору та 367,81 грн витрат провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 та ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, якщо рішення не передбачає заходів примусового характеру. Оскільки судове рішення визначає лише обов`язок застосування тарифу в договорі (що відсутнє в переліку примусових заходів ст. 10 Закону), відкриття провадження є протиправним, а суд першої інстанції порушив закон та власну ухвалу від 15.04.2026. 
На підставі викладеного, скаржник просить скасувати ухвалу суду від 18.05.2026 у справі № 904/5540/25 в частині відмови у скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2026 ВП №80890970, винесену державним виконавцем Синельниківського ВДВС Ілінзеєр Н.В. з виконання наказу № 904/5540/25.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Синельниківський відділ державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № АСВП 80890970, відкрите на підставі наказу №904/5540/25 про зобов`язання ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством «Дружба» за договором № 73 від 22.09.2022 тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення. На підставі постанови від 04.05.2026, у зв`язку з перебуванням на виконанні зведеного виконавчого провадження № 79060486, керуючись п.4 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», 05.05.2026 у матеріали виконавчого провадження передано до Відділу ПВР УЗПВР у Дніпропетровській області, а копію постанови направлено сторонам.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі наказів, що видаються судами, а виконавець розпочинає примусове виконання за заявою стягувача. Відкриття виконавчого провадження не порушує прав боржника, якщо він має намір виконати рішення суду добровільно. На органи ДВС законодавством покладено виконання рішень як майнового, так і немайнового характеру, де боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. За примусове виконання рішення немайнового характеру стягується виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи. 
Згідно з ч. 5, 6 ст. 26 та ч. 1 ст. 63 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про відкриття провадження, зазначає про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів та наступного дня після закінчення строку перевіряє його виконання.
На підставі вищевикладеного, відділ ДВС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу від 18.05.2026 по справі №904/5540/25 залишити без змін.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 по справі № 904/5540/25 в частині відмови у визнанні незаконною та скасуванні постанови “Про відкриття виконавчого провадження” від 30.04.2026 ВП №80890970 Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни з виконання наказу №904/5540/25 виданого 24.04.2026. 
Постановити власне рішення, яким частково задовольнити скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на дії/ бездіяльність Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, визнати незаконною та скасувати Постанову “Про відкриття виконавчого провадження” від 30.04.2026 ВП №80890970 Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни з виконання Наказу № 904/5540/25 виданого 24.04.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Віннікова С.В. (доповідач), судді Левшина Г.В., Висоцький А.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 по справі №904/5540/25. Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 24.06.2026.
Через підсистему "Електронний суд" 10.06.2026 від скаржника надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Ухвалою суду від 25.05.2026 суд звертав увагу сторін, що достатнім для проведення судового засідання в режимі відеоконференції є направлення відповідного клопотання з даними представника і доказів його повноважень. У зазначених випадках ухвала, як процесуальний документ по справі, щодо кожного окремого представника не постановляється, оскільки питання щодо відеоконференцій по справі вже вирішено даною ухвалою. 
У день судового засідання через підсистему "Електронний суд" 24.06.2026 від скаржника надійшло клопотання, яким останні просив перенести розгляд справи, оскільки по технічним обставинам не зможе прийняти участь у засіданні.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого.
Заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності участі його представника в судовому засіданні ( якщо він вважав таку участь необхідною), більше того до клопотання не долучено доказів неможливості такої участі, лише вказано, що по технічним обставинам представник не зможе прийняти участь у засіданні.
Судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом. При цьому, позиція скаржника достатньо повно викладена в апеляційній скарзі.
Матеріали справи містять обсяг відомостей достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представників сторін.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 р., "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. "Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ ( &51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").
А отже, у зв`язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 256 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог ст. 273 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника відповідача, за наявними матеріалами.
Через відділ документального забезпечення 24.06.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення документів, а саме: відповіді на скаргу СТ "Дружба"; Рахунок №1029/1688 від 04.06.2026; тарифи ДМПВКГ "Дніпро-Західний Донбас".
Розглянувши клопотання позивача про долучення документів, колегія суддів порадившись на місці, протокольно задовольнила його та долучила документи до матеріалів справи. 
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 2 п. 6 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Частинами 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.
У розумінні наведених процесуальних норм суд апеляційної інстанції має оцінити винятковість випадку та дослідити причини, що об`єктивно не залежать від особи для можливості прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження.
З урахуванням заявлених позивачем доводів, колегія суддів дійшла висновку про можливість долучення вказаних документів до матеріалів цієї справи на стадії апеляційного провадження.

У судове засідання 24.06.2026 з`явився представник позивача, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. 

У судовому засіданні 24.06.2026 колегія суддів оголосила вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 позов задоволено в повному обсязі. Зобов`язано Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення. Стягнуто з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на користь Садівничого товариства "Дружба" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 27.01.2026 справа № 904/5540/25 була направлена до Центрального апеляційного господарського суду.
05.03.2026 Центральний апеляційний господарський суд постановив апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі № 904/5540/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі № 904/5540/25 залишив без змін.
14.04.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 було видано наказ про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на користь Садівничого товариства "Дружба" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
14.04.2026 на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2026 було видано наказ про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на користь Садівничого товариства “Дружба” витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.
24.04.2026 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 було видано наказ про зобов`язання Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.
Постановою старшого державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Драгана Олександра Євгенійовича від 22.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП № 80833554 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/5540/25 від 14.04.2026 про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на користь Садівничого товариства “Дружба” витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн.
Постановою державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни від 22.04.2026 відкрито виконавче провадження ВП № 80833711 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/5540/25 від 14.04.2026 про стягнення з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на користь Садівничого товариства "Дружба" витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Постановою державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни від 30.04.2026 відкрито виконавчого провадження ВП № 80890970 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/5540/25 від 24.04.2026 про зобов`язання Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.
Постановою державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни від 05.05.2026 ВП № 80890970 передано виконавчий документ наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/5540/25 від 24.04.2026 про зобов`язання Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 (в частині зобов`язання застосовувати тариф на централізоване водопостачання) протягом тривалого часу виконано не було, Господарським судом Дніпропетровської області з метою захисту прав за законних інтересів позивача 24.04.2026 було видано наказ про зобов`язання Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба”, що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.
Господарський суд зазначає, що накази Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2026 та від 24.04.2026 відповідають вимогам до виконавчого документа, встановленими Законом України “Про виконавче провадження”. Підстави для повернення вказаних виконавчих документів стягувачу відсутні. Таким чином, державними виконавцями Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постанови про відкриття виконачих проваджень ВП № 80833554, ВП № 80833711 та ВП № 80890970 винесено правомірно та з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Суд дійшов висновку, що скарга Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" на дії (бездіяльність) державних виконавців Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є необґрунтованою, а отже не підлягає задоволенню.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржувану ухвалу у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 по справі № 904/5540/25 в частині відмови у визнанні незаконною та скасуванні постанови “Про відкриття виконавчого провадження” від 30.04.2026 ВП №80890970 Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни з виконання наказу №904/5540/25 виданого 24.04.2026 та вимога постановити власне рішення, яким частково задовольнити скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” на дії/ бездіяльність Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, визнати незаконною та скасувати Постанову “Про відкриття виконавчого провадження” від 30.04.2026 ВП №80890970 Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни з виконання Наказу № 904/5540/25 виданого 24.04.2026.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження").
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження”).
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”)
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”).
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження”, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (ч. 3 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження”).
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження”); 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Щодо матеріально-правової природи судового рішення суду першої інстанції від 12.01.2026 та можливості його реалізації у порядку примусового виконання, колегія суддів зазначає таке.
Резолютивна частина судового рішення у справі № 904/5540/25 від 12.01.2026 містить імперативну вимогу: «Зобов`язати Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства “Дніпро-Західний Донбас” (52591, Дніпропетровська область, с. Воронове, вул. Дніпровська, буд. 28, ідентифікаційний код 03564045) застосовувати до правовідносин із Садівничим товариством “Дружба” (52541, Дніпропетровська область, с. Первомайське, вул. Журналістів, буд. 1, ідентифікаційний код 24241085), що оформлені договором № 73 від 22.09.2022, тариф на централізоване водопостачання, встановлений для населення.»
Зазначене судове рішення покладає на боржника обов`язок щодо реалізації конкретних безперервних дій (проведення розрахунків та виставлення рахунків контрагенту за чітко визначеною вартістю послуг), а тому за своєю суттю є рішенням немайнового характеру (зобов`язанням вчинити дії).
Порядок примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, регламентований ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». 
Положення ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Положення ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз зазначених правових норм свідчить, що чинне законодавство України передбачає чіткий механізм примусового виконання судових рішень немайнового характеру про зобов`язання вчинити дії. Заходами примусу у цьому випадку виступають заходи адміністративно-юридичного та штрафного впливу (накладення грошових штрафів за невиконання вимог виконавця) та ініціювання кримінального провадження у зв`язку з умисним невиконанням судового рішення.
З огляду на це, посилання скаржника на ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (яка визначає перелік заходів примусового стягнення) та твердження про відсутність у ній заходу у вигляді «застосування тарифу» є помилковими. 
Перелік заходів у статті 10 Закону не є вичерпним, а безпосередня процедура виконання немайнових зобов`язань повністю і самостійно врегульована спеціальною нормою статтею 63 цього ж Закону.
Пунктом 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. 
Оскільки судове рішення у справі № 904/5540/25 передбачає застосування заходів примусового виконання, регламентованих статтями 63, 75 вказаного Закону, у державного виконавця були відсутні законні підстави для повернення виконавчого документа на підставі пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Досліджуючи доводи апеляційної скарги в частині посилання на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2026 у цій справі, колегія суддів зазначає таке.
Частина 1 ст. 245 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за заявою учасника справи чи державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, про що постановляє ухвалу.
Процесуальний інститут роз`яснення судового рішення спрямований виключно на усунення нечіткості, двозначності або незрозумілості викладу тексту судового акта з метою його подальшого правильного сприйняття та практичної реалізації. Відмовляючи ухвалою від 15.04.2026 у роз`ясненні рішення суду від 12.01.2026, суд першої інстанції процесуально констатував, що судове рішення є повністю чітким, зрозумілим, однозначним за своїм змістом і не потребує жодного додаткового тлумачення.
Пункт 15 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у роз`ясненні судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що боржник (ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас") зазначеним процесуальним правом не скористався, ухвалу від 15.04.2026 в апеляційному порядку не оскаржив, внаслідок чого вона набрала законної сили в загальному порядку, а її резолютивна частина (відмова у роз`ясненні) була повністю прийнята сторонами спору.
Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який є виконавчим документом. Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2026, виданий на виконання рішення від 12.01.2026, є чинним виконавчим документом.
Частина 1 ст. 18 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують виконавця розпочати примусове виконання рішення на підставі чинного виконавчого документа за заявою стягувача, здійснюючи заходи примусового виконання у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим Законом. 
Державна виконавча служба не наділена повноваженнями здійснювати ревізію, перегляд чи судовий аналіз мотивувальних частин інших ухвал суду (зокрема, ухвали від 15.04.2026). 
Оскільки пред`явлений наказ від 24.04.2026 за своєю формою і змістом повністю відповідає імперативним вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Ілінзеєр Н.В., керуючись статтями 18, 26 вказаного Закону, була зобов`язана винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку поведінці боржника через призму загальноправового принципу добросовісності та доктрини заборони суперечливої поведінки, яка є невід`ємним елементом принципу верховенства права.
Частина 1 статті 129-1 Конституції України та частина 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України імперативно встановлюють, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції. За наслідками вказаного провадження, 05.03.2026 Центральний апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 12.01.2026 без змін.
Таким чином, судове рішення у справі № 904/5540/25 набрало законної сили 05.03.2026.
З цієї дати матеріально-правовий обов`язок боржника щодо припинення правопорушення та застосування тарифу на централізоване водопостачання, встановленого для категорії «населення», у правовідносинах із Садівничим товариством «Дружба» за Договором № 73 від 22.09.2022, набув статусу остаточного. 
Проте, як свідчать наявні у справі матеріали, наказ був пред`явлений стягувачем до виконання, а виконавче провадження ВП № 80890970 відкрите державним виконавцем Синельниківського ВДВС лише 30.04.2026 тобто майже через два місяці після того, як рішення набрало законної сили та стало обов`язковим для виконання. 
Впродовж усього вказаного періоду (з 05.03.2026 по 30.04.2026) боржник у добровільному порядку судове рішення не виконував, жодних доказів фактичного застосування тарифу для населення у розрахунках із СТ «Дружба» чи перерахунку раніше виставлених рахунків суду не надав. 
За таких обставин, твердження скаржника в апеляційній скарзі про «наявність наміру добровільного виконання судового рішення» повністю спростовуються його власною тривалою бездіяльністю та ігноруванням рішення суду, яке набрало законної сили.
Якби боржник діяв добросовісно і привів свої розрахунки у відповідність до судового рішення відразу після завершення апеляційного перегляду 05.03.2026, у стягувача не виникло б правових підстав та процесуальної потреби для пред`явлення наказу від 24.04.2026 до органів Державної виконавчої служби. 
Отже, початок стадії примусового виконання та пов`язане з цим стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження є прямим юридичним наслідком тривалого невиконання боржником свого обов`язку, а не результатом протиправних дій державного виконавця.
Щодо відзиву Синельниківського відділу ДВС, колегія суддів зазначає таке.
У тексті відзиву орган виконавчої служби посилається на норми Кодексу адміністративного судочинства України (зокрема статті 242, 316, 370 КАС України) та просить залишити ухвалу господарського суду без змін на підставі норм адміністративного процесуального права.
Колегія суддів наголошує, що норми КАС України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки розгляд цієї справи та перегляд судових рішень здійснюється виключно за правилами Господарського процесуального кодексу України. Разом з тим, помилкове посилання органу ДВС на норми КАС України у тексті відзиву не спростовує правильних по суті висновків суду першої інстанції про законність дій державного виконавця під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2026.
Частина 3 статті 343 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 
Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків Господарського суду Дніпропетровської області та не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.
Оскільки Господарський суд Дніпропетровської області, постановляючи оскаржувану ухвалу від 18.05.2026 у справі № 904/5540/25, повно та всебічно дослідив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду не вбачає підстав для її скасування чи зміни.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин справі, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу в частині відмови у визнанні незаконною та скасуванні постанови “Про відкриття виконавчого провадження” від 30.04.2026 ВП №80890970 Державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ілінзеєр Наталії Володимирівни з виконання наказу №904/5540/25 виданого 24.04.2026 слід залишити без змін.

Судові витрати

Враховуючи, що судовий збір не справляється за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, прийняту за результатом розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби у відповідності до п. 19 ч. 2 ст. 3 Закону України “Про судовий збір”, розподіл судового збору за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2026 по справі №904/5540/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 29.06.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина

Суддя А.М. Висоцький