Справа № 441/1569/25 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І. 
Провадження № 22-ц/811/4548/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі гідності та ділової репутації.
Позов мотивував тим, що він працює лікарем-травматологом у Городоцькій районній лікарні, в приймальне відділення якої 17 липня 2025 року звернувся ОСОБА_1 , наполягаючи на госпіталізації в лікарню його матері.
Оскільки матір відповідача нещодавно пройшла курс лікування, йому необхідно було з`ясувати наявність скерування, діагноз, попередню виписку, а також потребу у стаціонарному лікуванні, однак ОСОБА_1 не захотів чекати та викликав поліцію.
В присутності працівника поліції та медичної сестри він зняв відео, яке опублікував на своїх сторінках у «Facebook» та «Тік Ток» під назвою «Кололій/Травматолог. м. Городок. Львівська обл. Хотів взятку, щоб покласти маму в лікарню!!!!! Максимальний репост друзі», приховавши при цьому дійсну розмову.
Зазначене відео спричинило для нього негативний резонанс, оскільки до нього виникло багато питань від колег та пацієнтів, а також відбулася розмова з головним лікарем Городоцької районної центральної лікарні.
Опублікована відповідачем інформація не відповідає дійсності, є недостовірною та зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки серед користувачів «Facebook» та «Тік Ток» є його пацієнти, колеги та невизначене коло осіб, які прочитали необґрунтовані звинувачення на його адресу.
Після публікацій відповідача він знаходиться у пригніченому моральному стані, оскільки він та члени його сім`ї постійно змушені виправдовуватися та пояснювати знайомим, що опублікована інформація не відповідає дійсності, чим йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 200 000 грн.
З наведених підстав просив:
-визнати поширену ОСОБА_1 інформацію на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» та «Тік Ток»: « ІНФОРМАЦІЯ_1 . Львівська обл. Хотів взятку, щоб покласти маму в лікарню!!!!! Максимальний репост друзі» недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію;
-зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня набрання чинності рішенням суду спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй особистій сторінці користувача соціальної мережі «Facebook» та «Тік Ток» текст резолютивної частини рішення, а також текст «Інформація поширена мною про лікаря-травматолога ОСОБА_3 є неправдивою та недостовірною. Прошу у нього вибачення» та не видаляти її протягом шести місяців з дня набрання законної сили рішенням суду;
-стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. 
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 рокупозов ОСОБА_3 – задоволено частково.
Визнано такою, що є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , інформацію, опубліковану ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_4 на сторінках соціальних Інтернет-мережFасеbооk та TikTok за наступним гіперпосиланням: facebook.com./vasilij.fostak/videos/ НОМЕР_1 «Колодій/Травматолог. м.Городок. Львівська обл. Хотів взятку щоб покласти маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі».
Зобов`язано ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня набрання чинності рішенням суду спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїх особистих сторінках користувача соціальних мереж Fасеbооk та TikTok тексту резолютивної частини рішення, а також текст «Інформація, поширена мною про лікаря травматолога ОСОБА_3 є неправдивою та недостовірною» та не видаляти її протягом 6 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 20 000 грн спричиненої моральної шкоди та 200 грн. сплаченого судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що вжиті відповідачем фрази були емоційною реакцією на відмову позивача у госпіталізації його матері та за своїм змістом є оціночними судженнями.
Твердження про «хабар» в контексті емоційної суперечки в лікарні є суб`єктивним сприйняттям відповідачем штучних перешкод у наданні медичної допомоги, а не обвинуваченням у скоєнні злочину.
Оскільки ці слова не містили конкретних фактів, зокрема, дати, суми, обставин передачі, вони є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.
Відео було записане в стані високого психоемоційного стресу, викликаного хвилюванням за життя та здоров`я матері, а використана стилістика є допустимою формою вираження протесту проти дій адміністрації лікарні.
Перебуваючи на посаді лікаря, позивач повинен бути толерантним до критики з боку пацієнтів та їх родичів, однак він відмовив у госпіталізації, принизивши пацієнтку, яка є учасником бойових дій та хворіє ураженням попереково-крижових корінців на грунті остеохондрозу хребта з порушенням опорно-рухової функції хребта.
Позивач продовжує працювати на займаній посаді, до нього не застосовувалися дисциплінарні стягнення, його репутація серед колег не постраждала, а відеоматеріали добровільно видалені ОСОБА_1 з метою мінімізувати будь-який можливий вплив на репутацію позивача, відтак відсутні підстави для стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
05 травня 2026 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо доводів апеляційної скарги, зазначивши, що емоційна реакція на відмову госпіталізувати його маму до лікарні не може бути виправданням діям відповідача, а видалення посту після його фіксації не звільняє від відповідальності за вже завдану шкоду його репутації, оскільки опубліковане відео мало багато переглядів, негативні коментарі та перемовини пацієнтів в лікарні з приводу зазначених обставин.
21 травня 2026 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, однак не надала доказів на підтвердження зазначених обставин, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання не підлягає до задоволення. 
В судове засідання сторони не з`явилися, незважаючи на те, що були належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 91, 92), тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи без участі сторін.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 29 червня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в мережі Інтернет поширено інформацію про ОСОБА_3 , яка є недостовірною, містить образливі вирази щодо позивача, тобто суб`єктивну думку про особу, висловлену у принизливій формі поза межами допустимої критики щодо публічної особи, що порушує його особисті немайнові права, відтак свідчить про наявність підстав для їх захисту в судовому порядку у спосіб зобов`язання відповідача спростувати поширену ним інформацію, а також відшкодувати завдану її поширенням моральну шкоду в розмірі 20 000 грн з врахуванням принципів розумності, співмірності та достатності. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює на посаді лікаря-травматолога КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.
За електронним направленням № 1826-1591-5443-5129 від 17 липня 2025 року, виданим лікарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скеровано на стаціонарне лікування в КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.
17 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області із заявою про вжиття заходів до лікаря-травматолога ОСОБА_3 , який відмовлявся госпіталізувати в лікарню його матір, вимагаючи грошові кошти, за фактом якої в подальшому просив не поводити перевірку у зв`язку з вичерпанням конфлікту.
Випискою з медичної карти стаціонарного хворого 5920 підтверджується, що з 21 липня 2025 року по 04 серпня 2025 року ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19.16 год. ОСОБА_1 на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» розмістив відео,на якому зробив допис « ОСОБА_7 /травматолог. м. Городок. Львівська обл. хотів взятку, щоб покласти мою маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі».
Судом встановлено, що на вищезазначеному відео без звуку відображено конфлікт між сторонами у справі, який відбувся в приміщенні КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області 17 липня 2025 року.
Станом на 04 серпня 2025 року відео переглянуте 775 разів, під відео наявні три негативні коментарі та 13 реакцій.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вважає, що поширене відповідачем відео містить недостовірну інформацію, що принижує його честь, гідність та ділову інформацію.
У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на межі реалізації права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.
Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні брати до уваги, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень може не піддаватися доведенню.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер різких, однак у контексті є оціночними судженнями, з огляду на вжиті слова, вирази та мовно-стилістичні засоби.
Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства (рішення ЄСПЛ у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року, заяви № 30582/04, 32152/04, § 188).
Необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи вираження поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії», § 46).
Особа, яка поширює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.
Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20.
Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач зазначає, що твердження про «хабар» у контексті емоційної суперечки у лікарні було його суб`єктивним сприйняттям перешкод у наданні медичної допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, поширена інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, була опублікована відповідачем 17 липня 2025 року на його сторінці в соціальній мережі «Facebook» з одночасним зверненням цього ж дня до правоохоронних органів з метою перевірки факту можливого вчинення злочину позивачем.
В той же час звернення особи до правоохоронного органу із заявою про вчинення злочину є реалізацією конституційного права громадянина, а не поширенням недостовірної інформації, тому такі дії, навіть якщо викладені факти не підтвердилися не можуть бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації.
Поширена відповідачем інформація підлягала підтвердженню чи спростуванню у подальшому у передбачений законом спосіб, у тому числі шляхом розслідування та розгляду кримінального провадження за зверненням відповідача.
Таким чином, інформація, що містить певні відомості про позивача, повідомлена не з метою поширення негативної інформації про нього, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом органами в установленому законом порядку та приверненні уваги суспільства до результатів такої перевірки.
Надаючи правову оцінку поданим сторонами доказам, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача та відповідно порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення ОСОБА_1 спірної інформації, що свідчить про відсутність підстав для спростування такої інформації.
Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі гідності та ділової репутації.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6358,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі гідності та ділової репутації – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6358 (шість тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.