Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/12356/25
Провадження № 2/711/874/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Півень С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Представник позивачки – адвокат Войнарський А.Й., який діє на підставі ордеру серії ВО №1125953 від 30.12.2025р., – звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму коштів в розмірі 327 922,20 грн., а також судові витрати, які складають з судового збору та витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивачки. Відповідно до експертного висновку, зробленим на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням її автомобіля, складає 677 922,20 грн. Страховиком відповідача позивачці було відшкодовано 350 000 грн. (страхова виплата). Тож позивачка вважає, що відповідач має доплатити їй різницю між розміром фактичного матеріального збитку та страховою виплатою, що складає 327 922,20 грн. 
Письмового відзиву проти позовних вимог на адресу суду не надходило.
13.01.2026р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В судове засідання сторони не з`явилися.
Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у за відсутності позивача та її представника за наявними у справі матеріалами, а також зазначив, що сторона позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.
Судовий виклик направлявся відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою, що в контексті положень п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд сприймає як повідомлення відповідача належним чином. Таким чином, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився у судові засідання з розгляду справи 16.02.2026, 10.03.2026, 24.04.2026.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
24.04.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані стороною позивача докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
01.08.2025р. о 17 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «MAN TGX 18.480», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «SATRI original», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на 182 км автошляху М30 в с. Камянки, порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті цього остання здійснила зіткнення з автомобілем «DAF XF 105.460», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом «Trailor syy 3 cxac 330», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2025р. у справі №707/3114/25 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні ДТП /а.с. 26-27/.
Згідно відомостей загальнодоступного сервісу МТСБУ «Перевірка чинності полісу» (https://policy.mtsbu.ua/) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MAN TGX 18.480», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 01.08.2025р. була застрахована в ПРАТ «СК «Арсенал страхування» згідно полісу обов`язкового страхування №226527009. Оскільки відповідні відомості є в загальному доступі, то такі обставини не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 81 ЦПК України.
Позивачка є власником автомобіля марки Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 28/.
ПрАТ «СК «Арсенал страхування» виплатило позивачці суму коштів в розмірі 350 000 грн., що підтверджується відомостями про зарахування коштів на банківську картку позивачки: 24.09.2025р. – 100 000 грн.; 06.10.2025р. – 250 000 грн. /а.с. 24, 25/.
За замовленням позивачки судовим експертом Мазуром М.С. було проведено транспортно-товарознавчу експертизу стосовно визначення вартості завданих матеріальних збитків власнику автомобіля Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого при ДТП 01.08.2025р. За наслідками експертного дослідження судовим експертом був складений висновок №124/25 від 25.11.2025р. /а.с. 5-21/. Згідно змісту відповідного висновку вартість необхідного відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП, яке мало місце 01.08.2025р., ймовірно становить 639 669,80 грн., величина втрати товарної вартості транспортного засобу – 38 252,40 грн., а загальний розмір матеріального збитку – 677 922,20грн.
За проведення експертного дослідження позивачкою оплачено вартість послуг судового експерта в розмірі 9 700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №124/25 від 11.11.2025р. /а.с. 23/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не відшкодовано в повному обсязі збитків, яких зазнала позивачка внаслідок ДТП, то позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК) та Закону України від 21.05.2024р. №3720-ІХ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №3720).
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №3720 у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Підпунктом 2 пункту 5 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3720 передбачено, що до введення в дію частини другої статті 14 цього Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, з дня введення в дію цього Закону становить - 250 тисяч гривень на одну потерпілу особу та 1,25 мільйона гривень на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб.
Отже відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №3720 у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачкою від ПрАТ «СК «Арсенал страхування» суми страхового відшкодування у розмірі 350 000 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Предметом спору є необхідність відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують розмір страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У відповідності до 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Таким чином, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Згідно висновку експерта №124/25 від 25.11.2025р. вартість відновлювального ремонту автомобілю позивачки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 639 669,80 грн., величина втрати товарної вартості транспортного засобу – 38 252,40 грн., а загальний розмір матеріального збитку – 677 922,20 грн.
За матеріалами справи судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачці пошкодженням її автомобілю внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування на 327 922,20 грн. (677 922,20 грн. – 350 000грн.) . 
Таким чином, суд доходить висновку, що різниця між фактично виплаченим позивачці розміром страхового відшкодування та розміром завданих їй матеріальних збитків не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а відтак покладається на завдавача шкоди, тобто безпосередньо на відповідача.
За таких обставин з відповідача, як з винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданого їй матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та величина втрати товарної вартості) та отриманим страховим відшкодуванням, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та розміром матеріального збитку, обумовлена перевищенням останнього визначених законом лімітів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілого. 
При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
За таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування позивачці матеріальних збитків в розмірі 327 922,20 грн. є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з витрат позивачки, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 3 279,22 грн. /а.с. 38/ та оплатою послуг судового експерта в розмірі 9 700 грн. /а.с. 23/. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать витрати зі сплати судового збору, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За матеріалами справи судом встановлено, що висновок експерта №124/25 від 25.11.2025р. був складений на замовлення позивачки ще до відкриття провадження у справі. Натомість у такому висновку зазначено, що такий висновок підготовлений для подання його до суду і експерт обізнаний про кримінальну відповідальність згідно ст.ст. 384, 385 КК України. 
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог та обставини, які підлягають доведенню при розгляді даної справи, подання стороною позивача такого доказу, як висновок експерта з автотоварознавчого дослідження для підтвердження розміру вартості ремонтно-відновлювальних робіт є необхідним, оскільки відповідні обставини не можуть доказуватись іншими доказами. Отже витрати позивачки на оплату послуг експерта є необхідними, а їх розмір (9 700 грн.) відповідає критеріям розумності та співмірності, а відтак такі витрати слід компенсувати позивачці за рахунок відповідача.
Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача слід компенсувати позивачці всі її судові витрати в сумі 12 979,22 грн., які складаються з витрат з оплати судового збору в розмірі 3 279,22 грн. та оплати послуг експерта в розмірі 9 700 грн. 
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму коштів в розмірі 327 922 грн. 20 коп. та 12 979 грн. 22 коп. судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 340 901 грн. 42 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складений 01 травня 2026 року.

Головуючий:      В.М. Скляренко