ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/1405/14 (910/16475/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., 

за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.

за участю представників: 
відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича та Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025
(Суддя - Мандичев Д.В.)
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025
(Суддя - Мандичев Д.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026
(Колегія суддів: Станік С.Р. - головуючий, Гаврилюк О.М., Сітайло Л.Г.)
у справі №910/1405/14 (910/16475/21)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І.
до Фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фермерське господарство "Агроінвест-Топилище",
про визнання недійсним правочину,-

в межах справи №910/1405/14
за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:
1. У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/1405/14 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" про банкрутство. 
2. До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І. до Винниченка Юрія Валентиновича про визнання правочину недійсним.
3. Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. повністю.
4. Постановою Верховного суду 13.06.2023 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022, а справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суду.
5. Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.08.2023 відмовлено в задоволенні позову повністю.
6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І. залишено без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 22.08.2023р. у справі №910/1405/14(910/16475/21) - без змін.
7. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2023 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) скасовано; справу №910/1405/14 (910/16475/21) направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд. 
8. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 (суддя Івченко А.М.) відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб інвестбуд" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) залишено без змін.
10. Постановою Верховного Суду від 08.07.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) скасовано. Справу № 910/1405/14 (910/16475/21) направити на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
11. Оскаржується рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.11.2025) яким позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір доручення № 14/01-01 від 21.01.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (ідентифікаційний номер 33307354) та фізичною особою-підприємцем Винниченко Юрієм Валентиновичем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
12. Оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21), яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, ідентифікаційний номер 33307354) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних та касаційнийх скарг у розмірі 47 670 (сорок сім тисяч шістсот сімдесят) грн.00 коп.
13. Також оскаржується постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, якою рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) залишено без змін.
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
9. До Верховного Суду фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича надійшли касаційні скарги у яких заявлено вимоги:
- Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Хліб Івестбуд" про визнання недійсним договору доручення № 14/01-01 від 21.01.2014 відмовити повністю.
- Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.
10. В обґрунтування підстав для задоволення касаційних скарг фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича наводяться наступні доводи:
10.1. Судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування наслідків спливу позовної давності у спорах, в яких, в межах справи про банкрутство, з позовними вимогами звертається ліквідатор від імені боржника, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду у справі № 922/1362/17 від 10.11.2022, у справі № 922/1362/17 від 02.12.2021, у справі №910/8137/19 (910/13186/20) від 21.07.2021, у справі № 904/8293/17 від 10.07.2018, у справі № 111/14б-03/3-06/11 від 07.11.2018.
10.2. Судами першої та апеляційної інстанцій було проігноровано позицію Верховного Суду, щодо застосування статті 261 Цивільного кодексу України у схожих правовідносинах, викладену у вищенаведених постановах, що полягає в наступному. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у вищенаведених постановах, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (схожі за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №924/1114/18, від 03.04.2018 у справі №910/31767/15, від 16.11.2016 у справі №487/10132/14-ц (провадження №6-2469цс16).
10.3. Скаржник також посилається на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, постанови Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 16.10.2024 р. у справі №904/6044/20 (904/4625/22), від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, у пункті 6.25 постанови від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, в постановах від 28.05.2019 у справі № 5015/118/11 та від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №10/5026/995/2012)
10.4. Вказує, що в даному спорі відлік позовної давності обчислюється не з того моменту коли про укладення спірного правочину дізнався арбітражний керуючий Демчан О.І., а з того моменту, коли про укладення такого правочину дізнався позивач, зокрема в особі арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни, на яку ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2014 у справі №910/1405/14 було покладено обов`язки керівника позивача та арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича - ліквідатора позивача, призначеного постановою Господарського суду міста Києва від 08.08.2015 у справі №910/1405/14, щодо обізнаності яких докладно було викладено вище.
10.5. Заміна ліквідатора у справі та призначення нового не є підставою для поновлення строку позовної давності (постанови Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № Б3/081-12/24 та від 10.07.2018 у справі № 904/8293/17, від 07.11.2018 у справі № 111/14б-03/3-06/11, від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012).
10.6. Відтак, скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення було прийнято всупереч зазначеній вище практиці Верховного Суду, в тому числі Великої палати Верховного Суду. Крім того, судами попередніх інстанцій не було надано жодної оцінки додатковим відомостям щодо обізнаності позивача про факт існування та зміст спірного правочину ще у 2014 році та початком перебігу позовної давності, які було надано відповідачем після направлення справи 910/1405/14 (910/16475/21) на новий розгляд, у зв`язку з чим при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій дійшли неправильних висновків.
10.7. Також Скаржник у касаційній скарзі вказує, що судом не було розглянуто ані клопотання, викладене в прохальній частині відзиву Відповідача №25/08-01 від 20.08.2025 про продовження строку, встановленого відповідачу для надання доказів, що мають значення для розгляду справи, ані усне клопотання, заявлене до початку підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання, а фактично було залишено без задоволення без об`єктивних причин, оскільки за результатами підготовчого засідання було ухвалено рішення про призначення слухання справи по суті у судовому засіданні, призначеному на 15.10. 2025.
10.8. Крім того, в порушення вимог статті 202 ГПК України судове засідання відбулося без участі відповідача та всупереч клопотанню про проведення відеоконференції, запрошення відповідачу у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС не надійшло, жодні спроби зв`язатися із відповідачем за контактними даними, зазначеними у клопотанні про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, не мали місця.
10.9. При цьому, Скаржник вказує, що постановою Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №905/2371/21 за аналогічних обставин було скасовано рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що місцевим господарським судом не було забезпечено участі представника у судовому засіданні у режимі відеоконференції без вагомих на те підстав, що призвело до незабезпечення можливості стороні реалізувати надані їй законом процесуальні права, що є одним з ключових принципів процесуальної справедливості.
10.10. Скаржник вважає, що фактично позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення просив стягнути судові витрати з іншого відповідача, оскільки зазначення статусу фізичної особи - підприємця впливає в тому числі і на виконання судового рішення. Суд першої інстанції, не залишаючи заяву про ухвалення додаткового рішення без задоволення у зв`язку із зазначенням неналежного відповідача, що не позбавило б позивача звернутися повторно із заявою про ухвалення додаткового рішення із зазначенням належного відповідача, ухвалив додаткове рішення від 21.11.2025 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) щодо відповідача - фізичної особи - підприємця Винниченка Юрія Валентиновича (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), фактично задовольнивши вимоги позивача, про які останній у заяві не зазначав. Жодних клопотань про уточнення вимог до клопотання від 17.10.2025 вих. №02-40/414 про ухвалення додаткового рішення позивачем не подавалося.
10.11. Крім того, Скаржник вказує, що звертаючись із клопотанням від 17.10.2025 вих.№02-40/414 про ухвалення додаткового рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд» в особі ліквідатора, ТОВ «Хліб Інвестбуд» не мало зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, який позивачем було зареєстровано лише 13.03. 2026 о 12 год. 07 хв.
10.12. Водночас суд, в порушення вимог ч. 6 ст. 6 та абз. 2 ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України не залишив її без розгляду в порядку абз. 2 ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.
11. Також до Верховного Суду від Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" надійшла касаційна скарга у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Хліб Інвестбуд" про визнання недійсним договору доручення № 14/01-01 від 21.01.2014 відмовити повністю. Закрити провадження у справі №910/1405/14 (910/16475/21) за заявою ліквідатора ТОВ "Хліб Івестбуд" Демчана О.І. про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014, укладеним між ФОП Винниченко Юрій Валентинович та ТОВ "Хліб Інвестбуд", з огляду на порушення позивачем положення статті 6 ГПК України, та не врахуванням судами під час розгляду справи.
12. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" наводяться наступні доводи:
12.1. Північним апеляційним господарським судом прийнято рішення, яке не відповідає правовим висновкам Касаційного господарського суду Верховного Суду, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, від 17.03.2020, у справі № 10/5026/995/2012, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.07.2021 у справі № 1/157-09-5588(916/2070/20), від 21.07.2021 у справі № 910/8137/19 (910/13186/20), в частині, що стосується визначення початку та спливу строку перебігу позовної давності у справах про банкрутства, зокрема й в частині по відношенню до особи-ліквідатора.
12.2. ФГ "Агроінвест-Топилище" зазначає про самостійне втручання суду у сталість судової системи щодо визначення початку та спливу строку перебігу позовної давності у справах про банкрутства, зокрема й в частині по відношенню до особи-ліквідатора, відповідно до вказаних, зокрема вище правових позицій, а також оцінки правильного обрання позивачем способу захисту власного порушеного права лише однією вимогою без визначення подальших правових наслідків, що створило хаос у нібито захищеному судом праві позивача із наслідками для скаржника, на яких неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (п. 6.21 постанови від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, п. 52 постанови від 02.02.2021 у справі №925/642/19, п. 76 постанови від 22.06.2021 у справі №200/606/18, п. 155 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц тощо), в частині, що стосується обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, як самостійної підстави для відмови у позові.
12.3. Крім того, Скаржник посилається на та такі правові висновки Верховного Суду, які не були враховані судами попередніх інстанцій:
- вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №203/5561/16, від 26.10.2022 у справі №161/2915/20, від 26.10.2022 у справі №570/2615/17;
-застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19.
12.4. ФГ «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» звертає увагу на те, що поза увагою та без належної процесуальної правової оцінки як судом апеляційної інстанції, так і місцевим господарським судом залишено факт обрання позивачем неналежного способу захисту власного порушеного права, та у зв`язку із цим чинним законодавством в імперативному значенні визначено як окрема підстава про необхідності відмови у їх задоволенні. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, адже не призводить до поновлення майнових прав позивача.
12.5. ФГ "Агроінвест-Топилище" просить врахувати, що в постанові Верховного Суду від 19.09.2023 у справі №910/19668/21 узагальнено висновки щодо застосування норм права під час розгляду справ про визнання недійсними договорів та обрання при цьому ефективного способу захисту.
12.6. Також Скаржник вказує, що до позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі статей 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі №362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16, від 26.05.2021 р. у справі № 5023/2005/12.
12.7. Вважає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.07.2021 р. у справі № 902/1255/15 (902/398/20)).
12.8. Зазначає, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (такої усталеної практики дотримується Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, від 17.03.2020, у справі № 10/5026/995/2012, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.07.2021 р. у справі № 1/157-09-5588(916/2070/20), від 21.07.2021 р. у справі № 910/8137/19 (910/13186/20)).
12.9. За доводами Скаржника, в матеріалах справи №910/1405/14 (910/16475/21) були та є відсутні докази отримання ліквідатором Демчан О.І. згідно акту інформації із аналізом дебіторської заборгованості банкрута, де вбачається його обізнаність із порушенням прав позивача саме зі сторони як відповідача, та зокрема й скаржника. У позові лише міститься текстове «відсилочне» посилання, що «такий акт знаходиться в межах справи №910/1405/14» Втім, позивачем не було долучено такий акт до даної справи як відокремленого позовного провадження. В матеріалах справи не існує жодних доказів та дій, які свідчать про переривання строку перебігу позовної давності.
Таким чином, ФГ "Агроінвест-Топилище" вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, та встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
12.10. Скаржник також зазначає про наявність підстав для скасування постанови Північно апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) з огляду на порушення позивачем приписів статті 6 ГПК України та не врахуванням даного порушення судами попередніх інстанцій під час розгляду справи.
Про необхідність зареєструвати електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» юридичною особою, яку визнано банкрутом неодноразово зазначав Верховний Суд в ухвалах від 29.09.2025 у справі №911/899/22(911/3490/22), від 26.01.2026 у cправі №910/5808/20, від 28.11.2025 у справі № 911/101/21 (911/553/25), оскільки чинне законодавство не містить в собі виключень, які б звільняли юридичну особу від обов`язку зареєструвати електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи при визнанні її банкрутом та відкритті ліквідаційної процедури.
Разом з тим, станом на 12.03.2026 у юридичної особи банкрута - ТОВ "Хліб Інвестбуд", був відсутній електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Такий кабінет, було зареєстровано лише 13.03.2026. Таким чином, в порушення вимог статті 6 ГПК України, починаючи із 18.10.2023, всі процесуальні документи у цій справі, які вплинули ні вирішення спору по суті, були подані ліквідатором, арбітражним керуючим Демчан О.І., від імені та в інтересах банкрута - ТОВ "Хліб Інвестбуд", який не мав зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мали бути судами поверненні заявнику, тобто позивачу у цій справі.
12.11. Відтак, із врахуванням норм та положень ГПК України, правових позицій Верховного Суду щодо застосування статті 6 ГПК України та наслідків щодо її не застосування, ФГ "Агроінвест-Топилище" просить закрити провадження у справі №910/1405/14 (910/16475/21) за заявою ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" Демчана О.І. про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014.
Відзиви
13. Від Фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича надійшов відзив на касаційну скаргу ФГ «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ» у якому наводяться аргументи щодо необхідності задоволення касаційної скарги ФГ «АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ».
14. Від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшли відзиви на касаційні скарги ФОП Винниченка Ю.В. у яких наводяться аргументи щодо необхідності залишення без задоволення касаційних скарг ФОП Винниченка Ю.В.
Інші заяви та клопотання
15. Відсутні.
Розгляд касаційних скарг Верховним Судом
16. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін виходячи з наступного.
17. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
18. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:
21.03.2011 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (покупець) та ФГ "Агроінвест-Топилище" (продавець) укладено контракт на поставку зерна майбутнього врожаю № МУ-0017, на виконання умов якого покупець сплатив 824 670, 00 грн, а продавець свої зобов`язання з поставки товару не виконав.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 стягнуто з ФГ "Агроінвест-Топилище" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" 824 670, 00 грн, сплачених за контрактом №МУ-0017 від 21.03.2011, та 25 305, 59 грн судового збору.
21.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд» (надалі - «Довіритель») та фізичною особою-підприємець Винниченком Юрієм Валентиновичем (надалі - «Повірений») укладено договір доручення №14/01-01, відповідно до якого повірений зобов`язується за дорученням Довірителя надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення дебіторської заборгованості з боржника довірителя: Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» (надалі - Боржник»)у сумі 849 975 (вісімсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 59 копійок згідно рішення Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 по справі №5004/353/12, котре прийняте у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання згідно контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 (відповідно до п. 1.1 Договору).
Згідно п. 1.4 Договору строк надання послуг Повіреним за цим Договором, становить 360 (триста шістдесят) календарних днів від дати підписання такого акту. У випадку ініціювання повіреним судової процедури стягнення заборгованості або початку такої процедури до підписання цього договору, строк надання послуг по даному договору, продовжується на період необхідний для проведення судового процесу і виконавчого провадження.
Відповідно до п. 2.1.8 Договору повірений зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів інформувати Довірителя (електронною поштою або листом) щодо одержання на поточний рахунок повіреного коштів боржника.
Пунктом 2.1.9 Договору встановлено, що одержані повіреним від боржника кошти (за вирахуванням винагороди повіреного, яка утримується повіреним у розмірі, передбаченому цим Договором) перерахувати Довірителю протягом 10 (десяти днів з дня отримання від Довірителя вказівки (електронною поштою або листом) про перерахування коштів на поточний рахунок.
Згідно п. 2.2.2 Договору Повірений має право замість довірителя одержувати на поточний рахунок повіреного кошти від боржника або від органів державної виконавчої служби. Для цього повірений має право вказувати адресу, поточний рахунок та інші реквізити повіреного для стягнення в судовому порядку з боржника коштів на користь довірителя. Повірений має право вказувати адресу, поточний рахунок та інші реквізити повіреного у заявах до органів державної виконавчої служби про стягнення з боржника коштів довірителя.
Відповідно до п. 2.3.1 Договору довіритель зобов`язаний здійснювати розрахунки з повіреним згідно ст. 5 цього Договору, а також відшкодувати, на вимогу повіреного, вартість наданих останнім додаткових послуг (виконаних дій) відносно боржника, які попередньо погоджуються сторонами, про що складається додаткова угода до Договору, що стає його додатком та невід`ємною частиною.
Пунктом 5.1 Договору встановлено, що розмір винагороди повіреного за цим Договором становить 25% (двадцять п`ять) відсотків від суми фактично стягнутої з Боржника та, у випадку повного стягнення заборгованості, вказаної в п. 1.1 складає 212 493 (двісті дванадцять тисяч дев`яносто три) грн. 90 коп.
Згідно п. 11.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 2 (двох) років, з урахуванням строків, передбачених п. 1.4 Договору.
На виконання вказаного Договору відповідач отримав від ФГ «Агроінвест-Топилище» грошові кошти на загальну суму 849 975,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2 від 13.02.2014 на суму 170 000,00 грн.; №8 від 27.02.2014 на суму 94 975,59 грн.; №149 від 07.03.2014 на суму 65 000,00 грн.; №10 від 14.03.2014 на суму 10 000,00 грн.; №36 від 21.03.2014 на суму 10 000,00 грн.; №47 від 28.03.2014 на суму 10 000,00 грн.; №67 від 03.04.2014 на суму 10 000,00 грн.; №16 від 11.04.2014 на суму 10 000,00 грн.; №70 від 17.04.2014 на суму 10 000,00 грн.; № 75 від 25.04.2014 на суму 10 000,00 грн.; №94 від 08.05.2014 на суму 10 000,00 грн.; №108 від 28.05.2014 на суму 10 000,00 грн.; №146 від 06.06.2014 на суму 10 000,00 грн.; №151 від 13.06.2014 на суму 10 000,00 грн.; №176 від 20.06.2014 на суму 10 000,00 грн.; №206 від 30.07.2014 на суму 20 000,00 грн.; №175 від 06.08.2014 на суму 50 000,00 грн.; №218 від 15.08.2014 на суму 50 000,00 грн.; №317 від 25.09.2014 на суму 20 000,00 грн.; №241 від 01.10.2014 на суму 20 000,00 грн.; №261 від 22.10.2014 на суму 240 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 порушено провадження у справі №910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".
19. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
20. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
21. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
22. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
23. Відповідно до частини першої статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Такими юридичними діями є дії, з якими закон пов`язує настання юридичних наслідків. До них належать, наприклад, учинення правочинів, учинення оферти або акцепту, сплата грошей чи передання іншого майна, повідомлення про зміну банківських реквізитів чи адреси поставки товарів тощо. Такими юридичними діями можуть бути дії щодо одержання від контрагента довірителя належних останньому грошей або майна; повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України), а довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення (частина третя статті 1007 ЦК України).
24. Суди попередніх інстанцій встановили, що виходячи зі змісту спірного договору, останній укладений ТОВ "Хліб Інвестбуд" із відповідачем, як повіреним, із метою повернення дебіторської заборгованості з боржника довірителя - Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище», у сумі 849 975,59 грн.
25. Також судами встановлено, що відповідач отримав від ФГ «Агроінвест-Топилище» грошові кошти на загальну суму 849 975,59 грн., останній платіж від якого надійшов у жовтні 2014 року.
26. Наведені обставини справи свідчать про обґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій щодо того, що невиконання обома сторонами такого договору доручення дій із подальшого перерахування отриманих відповідачем від ФГ «Агроінвест-Топилище» грошових коштів на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" із кінця 2014 року й донині, свідчить про зловживання правом обома сторонами вказаного правочину.
27. Суди попередніх інстанцій врахували те, що ТОВ "Хліб Інвестбуд" не надавало реквізитів для зарахування коштів, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості перерахувати довірителю отримані від ФГ «Агроінвест-Топилище» грошові кошти, зазначивши, що відсутність реквізитів для перерахування грошових коштів не є підставою для невиконання зобов`язання.
28. За змістом частини 1 статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.
29. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оспорюваний договір доручення від 21.01.2014 №14/01-01 був укладений за два місяці до відкриття справи про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".
30. Також в оспорюваних судових рішеннях встановлено, що станом на час укладення оспорюваного правочину 21.01.2014 ТОВ "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування кредиторської заборгованості понад 400 млн. грн, проте уклало договір доручення №14/01-01, який був спрямований на ухилення від погашення кредиторської заборгованості, яка вже існувала на той момент.
31. Беручи до уваги вказані фактичні обставини справи, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що укладення оспорюваного правочину не було спрямоване на повернення грошових коштів боржника, а спрямоване на ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами, що надає підстави для визнання договору доручення від 21.01.2014 №14/01-01 недійсним відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України.
32. Разом з тим, судами встановлено, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог.
33. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
34. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
35. Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 08 липня 2025 року у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) зазначено про те, що колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення початку перебігу позовної давності, оскільки судом не в повній мірі перевірено твердження скаржника про час, з якого ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" дізнався про існування оспорюваного правочину та обставини, які цьому передували, відповідно, дійшов передчасного висновку про сплив позовної давності.
36. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (правову позиція Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09).
37. Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, вирішення цього питання покладається безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.
38. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
39. Суди попередніх інстанцій встановили, що:
Наголошуючи на пропуску позивачем строку позовної давності відповідач зауважував як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції у апеляційній скарзі, що оспорюваний правочин неодноразово згадувався у судових рішеннях, опублікованих у Єдиному державному реєстрі судових рішень, починаючи із 2014 року які можна знайти за назвою боржника, в тому числі у справах, де боржника було залучено як третю особу. Крім того, в архіві боржника мали зберігатися судові рішення в паперовому вигляді, що описують оспорюваний правочин.
Також, за доводами відповідача, спірний договір має зберігатися у архіві боржника у відповідності з нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Наказу Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 р. (із змінами та доповненнями) "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", Наказу Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 р. (із змінами та доповненнями) "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" однак, щодо непередавання ліквідатору оспорюваного правочину попереднім ліквідатором не надано жодного доказу, як і на доказ необізнаності попередніх ліквідаторів боржника щодо оспорюваного правочину.
Так, у рішенні Господарського суду Київської області по справі № 911/4072/14, в якій боржника було залучено в якості третьої особи, прийнятого 11.11.2014, що було опубліковане на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 03.12.2014, зазначено про укладення 21.01.2014 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (довіритель) та Фізичною особою-підприємцем Винниченко Ю.В. (повірений) договору доручення №14/01-01.
40. Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що доказів передачі арбітражному керуючому Демчану О.І. попереднім ліквідатором договору доручення від 21.01.2014 №14/01-01 та документів, що містять відомості про цей правочин (у тому числі судові рішення), матеріали справи № 910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд" не містять.
41. В оскаржуваних судових рішеннях вказано про те, що як зазначав відповідач, у січні 2015 року відповідачем на адреси ТОВ "Хліб Інвестбуд" та на адресу розпорядника майна було направлено лист №15/01-01 від 27.01.2015 щодо погодження суми витрат, понесених відповідачем під час виконання Договору доручення, а також проект Додаткової угоди для погодження і підписання в порядку, передбаченому п. 5.7 Договору доручення.
42. Водночас, оскільки відповідні докази направлення такого листа відповідачем не надано, суд першої інстанції правомірно був позбавлений можливості встановити обставини щодо дійсності факту направлення цього листа ТОВ "Хліб Інвестбуд" та розпоряднику майна.
43. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:
Відповідач зазначав, що направляв на адресу арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни запит №25/08-1 від 18.08.2025 щодо надання відомостей про результати розгляду листа №15/01-01 від 27.01.2015 фізичної особи - підприємця Винниченка Юрія Валентиновича про погодження витрат, понесених фізичною особою - підприємцем Винниченком Юрієм Валентиновичем під час виконання Договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014; надання копії всіх наявних документів, що стосуються Договору доручення №14/01 01 від 21.01.2014, в тому числі направлених та отриманих в ході переписки із фізичною особою - підприємцем Винниченком Юрієм Валентиновичем; надання копій судових рішень по справі №911/4072/14, в якій ТОВ "Хліб Інвестбуд" було залучено в якості третьої особи.
Однак, із відповіді від 11.09.2025 №442 арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни слідує, що документи по даній справі про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд" передано наступному арбітражному керуючому - Вершиніну А.В., призначеному 08.04.2015.
Надалі, постановою Господарського суду міста Києва від 08.08.2015 у справі №910/1405/14 ліквідатором ТОВ "Хліб Інвестбуд" призначено арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича (свідоцтво № 46 від 12.02.2013).
Як зазначив відповідач, у лютому 2016 року на адреси ТОВ "Хліб Інвестбуд" та на адресу ліквідатора відповідачем направлено Акт звірки взаєморозрахунків між фізичною особою підприємцем Винниченком Юрієм Валентиновичем та ТОВ "Хліб Інвестбуд" для погодження та підписання.
Із метою отримання даних відомостей відповідачем на адресу арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича направлено запит №25/08-2 від 18.08.2025, у відповідь на який листом №08/09 від 08.09.2025 останнім повідомлено, що документи, пов`язані із виконанням повноважень ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд", передано наступному ліквідатору, призначеному у справі.
44. Суди попередніх інстанцій відхилили доводи відповідача про те, що з наданих попередніми ліквідаторами ТОВ "Хліб Інвестбуд" відповідей слідує, що ними не заперечується факт направлення відповідачем у 2015-2016 роках листів щодо виконання Договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014 з наступних підстав:
Лист від 11.09.2025 №442 арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни та лист №08/09 від 08.09.2025 арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича не є належними доказами направлення відповідачем на адресу ТОВ "Хліб Інвестбуд" та ліквідатора відповідних документів на виконання Договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014.
Як слідує із доводів ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд", останній не був обізнаний про існування оспорюваного правочину до вересня 2021 року.
Так, рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 по справі №5004/353/12, позовну заяву ТОВ "Хліб Інвестбуд" задоволено частково, стягнуто з ФГ "Агроінвест- Топилище" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" 824670 грн коштів отриманих за контрактом на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011, а також 25305,59 грн судового збору.
16.01.2014 Господарським судом Волинської області було видано наказ 5004/353/12-1 про примусове виконання рішення господарського суду Волинської області від 07.05.2012 по справі №5004/353/12, що був дійсний для пред`явлення до 11.11.2014.
05.03.2018 ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" звернувся до Господарського суду Волинської області із заявою про поновлення ТОВ "Хліб Інвестбуд" строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Волинської області від 16.01.2014 №5004/353/12-1 та видачу його дублікату.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.03.2018 по справі №5004/353/12 в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 по справі №5004/353/12 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 27.03.2018 по справі №5004/353/12 без змін.
30.08.2021 ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Агроінвест-Топилище" з метою стягнення заборгованості за контрактом №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 та рішенням Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 06.09.2021 у справі № 903/716/21 прийнято заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. На виконання вимог вказаної ухвали, ФГ "Агроінвест-Топилище" надало заперечення від 14.09.2021 (яке було отримано ТОВ "Хліб Інвестбуд" - 18.09.2021), в якому повідомлено суд, що твердження заявника про наявність заборгованості є помилковим, з огляду на відсутність жодних невиконаних грошових зобов`язань ФГ "Агроінвест-Топилище" перед ТОВ "Хліб Інвестбуд" як згідно з контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011, так і рішення Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012, яке набрало законної сили. При цьому, в запереченні/відзиві представник боржника зазначив про укладення з фізичною особою-підприємець Винниченком Юрієм Валентиновичем спірного Договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014.
Відтак, ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.09.2021 у справі № 903/716/21 відмовлено у відкритті провадження у справі №903/716/21 про банкрутство Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" за заявою Товариства з обмеженою відповідальності "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І.
45. З урахуванням того, що у постанові Верховного Суду від 08 липня 2025 року у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) направляючи справу на новий розгляд зазначено, що колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення початку перебігу позовної давності, оскільки судом не в повній мірі перевірено твердження про час, з якого ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" дізнався про існування оспорюваного правочину та обставини, які цьому передували, відповідно, суд дійшов передчасного висновку про сплив позовної давності, а також зважаючи на те, що вищевказані дії ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд", що передували зверненню останнім з даним позовом до суду про визнання договору доручення від 21.01.2014 №14/01-01 недійсним, свідчать про відсутність в останнього відомостей про сплату боржником ФГ "Агроінвест-Топилище" заборгованості на користь відповідача, який діяв на підставі договору доручення від 21.01.2014 №14/01-01, укладеного з ТОВ "Хліб Інвестбуд", колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками, які викладені в оскаржуваних судових рішеннях про те, що до отримання від ФГ "Агроінвест-Топилище" заперечень у справі № 903/716/21 про банкрутство ФГ "Агроінвест-Топилище", ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" не був обізнаний про спірний договір доручення від 21.01.2014 №14/01-01 до отримання 18.09.2021 такої інформації із пояснень боржника ФГ "Агроінвест-Топилище", що свідчить про пред`явлення даного позову в межах строку позовної давності.
46. Вказане є свідченням того, що при постановленні рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) було правильно застосовано положення ст. ст. 16, 203, 215, 257, 261 ЦК України, що спростовує доводи та аргументи касаційних скарг.
48. Згідно з частиною 1 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
49. Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
50. Як встановлено в оскаржуваних судових рішеннях:
Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023, відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. повністю.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено за подання апеляційної скарги по справі №910/1405/14 (910/16475/21) судовий збір у сумі 6 810,00 грн., та за подання касаційної скарги - 9080,00 грн.
Постановою Верховного Суду 13.06.2023, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022, а справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суду.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.08.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023, відмовлено в задоволенні позову повністю.
Так, позивачем сплачено за подання апеляційної скарги по справі №910/1405/14 (910/16475/21) судовий збір у сумі 6 810,00 грн., та за подання касаційної скарги - 9080,00 грн.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2023 у справі №910/1405/14 (910/16475/21) скасовано; справу №910/1405/14 (910/16475/21) направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025, відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
За подання апеляційної скарги по справі №910/1405/14 (910/16475/21) позивачем сплачено судовий збір у сумі 6 810,00 грн., та за подання касаційної скарги - 9080,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 08.07.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) скасовано. Справу № 910/1405/14 (910/16475/21) направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.
За наслідками нового розгляду справи №910/1405/14 (910/16475/21) рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 позовні вимоги задоволено повністю.
51. Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
52. Згідно з частиною 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
53. Оскільки за наслідками нового розгляду справи №910/1405/14 (910/16475/21) позовні вимоги задоволено повністю, суд першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача зі сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у сумі 47 670,00 грн.
54. З урахуванням того, що при постановленні рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) було правильно застосовано положення ст. ст. 16, 203, 215, 257, 261 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 у вказаній справі, що спростовує доводи та аргументи касаційної скарги Винниченка Юрія Валентиновича .
55. Окрім того, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційної скарги Винниченка Юрія Валентиновича щодо того, що позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення просив стягнути судові витрати з іншого відповідача, оскільки зазначення статусу фізичної особи - підприємця впливає в тому числі і на виконання судового рішення, а також щодо того, що звертаючись із клопотанням від 17.10.2025 вих.№02-40/414 про ухвалення додаткового рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд» в особі ліквідатора, ТОВ «Хліб Інвестбуд» не мало зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС є такими, що спрямовані на намагання скасувати оскаржувані судові рішення з формальних підстав.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
56. Відповідно до положень ст. 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
57. З урахуванням того, що при постановленні рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) було правильно застосовано положення ст. ст. 16, 203, 215, 257, 261 ЦК України, а також зважаючи на те, що за наслідками нового розгляду справи №910/1405/14 (910/16475/21) позовні вимоги задоволено повністю, суд першої та апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача зі сплати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг у сумі 47 670,00 грн, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі положень ст. 309 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про залишення без задоволення касаційних скарг та про залишення без змін оскаржуваних судових рішень.
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича та Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков
Судді В.І. Картере
К.М. Огороднік