ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4545/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982 року, з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року, з 20.11.1984 року по 08.02.1993 року, з 19.02.1993 по 31.05.1993 року, з 01.06.1993 по 30.08.1993 року, з 10.09.1993 року по 22.11.1993 року, 25.11.1993 року по 09.11.1998 року, з 18.12.1998 року по 13.12.1999 року відповідно до записів у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 31.12.1982 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982 року, з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року, з 20.11.1984 року по 08.02.1993 року, з 19.02.1993 по 31.05.1993 року, з 01.06.1993 по 30.08.1993 року, з 10.09.1993 року по 22.11.1993 року, 25.11.1993 року по 09.11.1998 року, з 18.12.1998 року по 13.12.1999 року відповідно до записів у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 31.12.1982 року та призначити пенсію за віком відповідно до страхового стажу з 12 січня 2026 року. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач 12 січня 2026 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком. 19 січня 2026 року Рішенням № 164350006246 Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 31 грудня 1982 року, оскільки відсутня печатка на титульній сторінці та відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що відсутній необхідний страховий стаж, передбачений ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним, через що звернулась до суду з цим позовом.
Додатково у відповіді на відзив зауважила, що записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 31.12.1982 року щодо періодів роботи, зокрема, з 10.10.1982 по 29.12.1982 року, з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року, з 20.11.1984 року по 08.02.1993 року, з 19.02.1993 по 31.05.1993 року, з 01.06.1993 по 30.08.1993 року, з 10.09.1993 року по 22.11.1993 року, 25.11.1993 року по 09.11.1998 року, з 18.12.1998 року по 13.12.1999 року заповнені відповідно до вимог Інструкції № 162 та Інструкції № 58, а також містять всі необхідні відомості, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких вона була прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності, отже, всі періоди роботи позивача мають бути зараховані до трудового стажу позивача.

Стислий зміст заперечень відповідачів.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що Головним управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 від 12.01.2026 та додані до неї документи і прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 19.01.2026 номер справи 164350006246, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу Головним управлінням не зараховано трудову книжку НОМЕР_1 від 31.12.1982р., оскільки відсутня печатка на титульній сторінці. Будь-яких інших документів для підтвердження спірного періоду позивачем надано не було. Позивачу було рекомендовано, для зарахування періодів роботи вищезазначеної трудової книжки про необхідність надання уточнюючих довідкок, а також довідки про перейменування підприємств. До загального страхового стажу зараховано період роботи по фактично сплаченим страховим внескам згідно даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5). Позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України із заявою про зарахування страхового стажу за умови подання додаткових матеріалів на підтвердження спірних періодів.

Заяви, клопотання учасників справи.
23.04.2026 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі; звільнено позивача від сплати судового збору за подання позову у цій справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано докази у відповідача і позивача. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2026 ОСОБА_1 на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України заповнила анкету-опитування та оформила заяву про призначення/перерахунок пенсії. До даної заяви додані скановані копії документів а саме: паспорта громадянина України, ідентифікаційного номера, трудової книжки серія НОМЕР_1 від 31.12.1982 року, диплома № НОМЕР_2 від 27.07.1982 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 від 11.04.1990 року, свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 від 21.07.2995 року, свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 17.10.1995 року, свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 від 19 серпня 2002 року, свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 25.09.1995 року, довідки за реквізитами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.01.2026 року.
Так, пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій. 
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи позивача в електронному вигляді було передано на розгляд відповідачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області.
Розглянувши заяву позивача від 12.01.2026 відповідач прийняв рішення № 164350006246 від 19.01.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.
Так, у рішенні № 164350006246 від 19.01.2026 зазначено, зокрема:
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 12.01.2026 
Вік заявниці: 61 рік 10 місяців 05 днів 
Розгляд документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано трудову книжку НОМЕР_1 від 31.12.1982р., оскільки відсутня печатка на титульній сторінці.
Для зарахування періодів роботи вищезазначеної трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки, а також довідки про перейменування підприємств.
До загального страхового стажу зараховано період роботи по фактично сплаченим страховим внескам згідно даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).
Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заявниця працює/не працює – Не працює.
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату – 08.03.2027р., або при набутті необхідного страхового стажу.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
До рішення № 164350006246 від 19.01.2026 відповідачем наданий розрахунок стажу, із якого убачається, що позивачу зараховано 10 місяців 27 днів навчання у вищих/середн. НЗ за період з 01.09.1981 по 27.07.1982, 6 років відпустки по догляду за дітьми у періоди з 25.04.1987 пор 24.04.1990, з 09.11.1995 по 08.11.1998, періоди роботи з 24.03.200 по 16.04.2000, 01.05.2000 по 05.05.2000, 07.06.2000 по 31.12.2000, 22.04.2002 по 31.05.2002, 28.10.2002 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 17.05.2017, 25.05.2017 по 27.08.2017, 28.08.2017 по 24.05.2018, 25.05.2018 по 31.05.20218, 04.06.2018 по 30.06.2018, 02.07.2018 по 15.08.2018, 01.09.2018 по 19.09.2018, 25.09.2018 по 04.01.2019, 19.02.2019 по 30.06.2019, 01.07.2019 по 31.07.2019, 09.08.2019 по 02.09.2019. Всього зараховано 25 р., 0 міс. 5 днів.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 31.12.1982 позивач:
- 10.10.1982 року була прийнята на роботу касиром в зберкасу № 43/02 (Наказ № 74-к від 10.10.1982 р.) і 29.12.1982 року була звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП (Наказ № 94-к від 29.12.1982 року);
- з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року працювала на підприємстві БАМ Будшлях на посаді сторожа торгівельного об`єднання станції Сюльбан (Наказ про прийняття на роботу № 32-к від 09.03.1983 року, Наказ про звільнення № 188-к від 27.11.1984 року);
- 20.11.1984 року була прийнята на роботу маляром-штукатуром 4-го розряду в Машівський комбінат комунальних підприємств Машівського району Полтавської області (Наказ № 64-к від 20.11.1984 року), 08.02.1993 року була звільнена з роботи за ст. 38 п.5 КЗпП УРСР (Наказ № 08 від 08.02.1993 року);
- з 19.02.1993 по 31.05.1993 отримувала допомогу по безробіттю;
- 01.06.1993 року була прийнята на роботу тимчасово листоношею по доставці телеграм в Машівський райвузол зв`язку (Наказ № 62 від 01.06.1993 року), 30.08.1993 року була звільнена з роботи у зв`язку з закінченням терміну договору (Наказ № 122 від 30.08.1993 року);
- з 10.09.1993 по 22.11.1993одержувала допомогу по безробіттю;
- 25.11.1993 була прийнята на посаду соціального працівника тимчасово по смт Машівка (Наказ № 141 від 25.11.1993 року), 09.11.1998 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (Наказ № 55 від 09.11.1998 року);
- з 18.12.1998 року (Наказ № 1137 від 18.11.1998 року) по 13.12.1999 року (Наказ № 628 від 21.12.1999 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- з 02.06.2000 (Наказ № 60 від 02.06.2000 року) по 01.02.2001 (Наказ № 7 від 01.02.2001 року) працювала на посаді двірника Машівського комбінату комунального підприємства;
- з 13.02.2001 (Наказ № 20 від 13.02.2001 року) по 08.02.2002 (Наказ № 20 від 08.02.2002 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- з 08.02.2002 (Наказ № 20 від 08.02.2002 року) по 07.08.2002 (Наказ № 120 від 07.08.2002 року) одержувала матеріальну допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- 28.10.2002 була прийнята на роботу прибиральницею службових приміщень у Машівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Полтавської області (Наказ № 25 від 28.10.2002 року), 17.05.2017 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (Наказ № 50 від 17.05.2017 року);
- 27.05.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 127/П від 26.05.2017 року), 31.05.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 01.06.2017 року прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 38/П від 31.05.2017 року), 31.07.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 01.08.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 194/П від 31.07.2017 року), 14.08.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 15.08.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 204/П від 14.08.2017 року), 31.08.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 08.09.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 226/П від 07.09.2017 року), 29.09.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
-12.10.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 249/П від 11.10.2017 року), 10.11.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 14.11.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 270/П від 13.11.2017 року), 21.11.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 09.04.2018 року прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 60/П від 06.04.2018 року), 27.04.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 28.04.2018прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 78/П від 27.04.2018 року), 27.06.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 130/ П від 27.06.2018 року);
- 02.07.2018 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 132/П від 27.06.2018 року), 31.07.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 150/ П від 31.07.2018 року);
- 01.08.2018 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 152/П від 31.07.2018 року), 15.08.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 166/ П від 15.08.2018 року);
- 03.09.2018 прийнята прибиральником службових приміщень господарського відділу ТОВ «Полтавахіммаш» (Наказ № 50-к від 31.08.2018 року), 21.09.2018 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (Наказ № 34-к від 21.09.2018 року);
- 25.09.2018 прийнята на посаду прибиральника службових приміщень в ТОВ «Аіс Полтава Трейд» (Наказ № 18-к від 24.09.2018 року), 04.01.2019 року була звільнена з посади за згодою сторін, ст. 36 п.1 КЗпП України (Наказ № 1-к від 04.01.2019 року);
- 19.02.2019 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду в виробничий відділ згідно строкового трудового договору у ПАТ “Полтавахолод” (Наказ № 30/П від 18.02.2019 року)., 05.07.2019 року була звільнена з посади згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (Наказ № 141/П від 05.07.2019 року);
- 09.08.2019 року (Наказ № нт190809 від 09.08.2019 року) по 02.08.2020 року (Наказ № нт 200803 від 03.08.2020 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості.
Отже, відповідач не зарахував позивачу періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.12.1982, а саме періоди: з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998, з 18.12.1998 по 13.12.1999, з 02.06.2000 по 06.06.2000, з 01.01.2001 по 01.02.2001, з 13.02.2002 по 08.02.2002, з 08.02.2022 по 21.04.2002, з 01.06.2002 по 07.08.2002, з 28.08.2017 по 31.08.2017, з 08.09.2017 по 29.09.2017, з 12.10.2017 по 10.11.2017, з 14.11.2017 по 21.11.2017, з 09.04.2018 по 27.04.2018, з 28.04.2018 по 24.05.2018, з 01.06.2018 по 03.06.2018, з 20.09.2018 по 21.09.2018. 
Позивач не погоджуючись із рішенням відповідача № 164350006246 від 19.01.2026, заявила вимоги виключно частині неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982 року, з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року, з 20.11.1984 року по 08.02.1993 року, з 19.02.1993 по 31.05.1993 року, з 01.06.1993 по 30.08.1993 року, з 10.09.1993 року по 22.11.1993 року, 25.11.1993 року по 09.11.1998 року, з 18.12.1998 року по 13.12.1999 року, відповідно до записів у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 31.12.1982, звернулася до суду із цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктами 2.2 та 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
З аналізу наведених норм випливає, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.
Поряд з цим, як визначено статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.
При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Так, згідно з приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 31.12.1982 позивач:
- 10.10.1982 року була прийнята на роботу касиром в зберкасу № 43/02 (Наказ № 74-к від 10.10.1982 р.) і 29.12.1982 року була звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП (Наказ № 94-к від 29.12.1982 року);
- з 09.03.1983 року по 28.11.1984 року працювала на підприємстві БАМ Будшлях на посаді сторожа торгівельного об`єднання станції Сюльбан (Наказ про прийняття на роботу № 32-к від 09.03.1983 року, Наказ про звільнення № 188-к від 27.11.1984 року);
- 20.11.1984 року була прийнята на роботу маляром-штукатуром 4-го розряду в Машівський комбінат комунальних підприємств Машівського району Полтавської області (Наказ № 64-к від 20.11.1984 року), 08.02.1993 року була звільнена з роботи за ст. 38 п.5 КЗпП УРСР (Наказ № 08 від 08.02.1993 року);
- з 19.02.1993 по 31.05.1993 отримувала допомогу по безробіттю;
- 01.06.1993 року була прийнята на роботу тимчасово листоношею по доставці телеграм в Машівський райвузол зв`язку (Наказ № 62 від 01.06.1993 року), 30.08.1993 року була звільнена з роботи у зв`язку з закінченням терміну договору (Наказ № 122 від 30.08.1993 року);
- з 10.09.1993 по 22.11.1993одержувала допомогу по безробіттю;
- 25.11.1993 була прийнята на посаду соціального працівника тимчасово по смт Машівка (Наказ № 141 від 25.11.1993 року), 09.11.1998 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (Наказ № 55 від 09.11.1998 року);
- з 18.12.1998 року (Наказ № 1137 від 18.11.1998 року) по 13.12.1999 року (Наказ № 628 від 21.12.1999 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- з 02.06.2000 (Наказ № 60 від 02.06.2000 року) по 01.02.2001 (Наказ № 7 від 01.02.2001 року) працювала на посаді двірника Машівського комбінату комунального підприємства;
- з 13.02.2001 (Наказ № 20 від 13.02.2001 року) по 08.02.2002 (Наказ № 20 від 08.02.2002 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- з 08.02.2002 (Наказ № 20 від 08.02.2002 року) по 07.08.2002 (Наказ № 120 від 07.08.2002 року) одержувала матеріальну допомогу по безробіттю у Машівському районному центрі зайнятості;
- 28.10.2002 була прийнята на роботу прибиральницею службових приміщень у Машівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Полтавської області (Наказ № 25 від 28.10.2002 року), 17.05.2017 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (Наказ № 50 від 17.05.2017 року);
- 27.05.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 127/П від 26.05.2017 року), 31.05.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 01.06.2017 року прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 38/П від 31.05.2017 року), 31.07.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 01.08.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 194/П від 31.07.2017 року), 14.08.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 15.08.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 204/П від 14.08.2017 року), 31.08.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 08.09.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 226/П від 07.09.2017 року), 29.09.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
-12.10.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 249/П від 11.10.2017 року), 10.11.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 14.11.2017 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 270/П від 13.11.2017 року), 21.11.2017 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 09.04.2018 року прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 60/П від 06.04.2018 року), 27.04.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України;
- 28.04.2018прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 78/П від 27.04.2018 року), 27.06.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 130/ П від 27.06.2018 року);
- 02.07.2018 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 132/П від 27.06.2018 року), 31.07.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 150/ П від 31.07.2018 року);
- 01.08.2018 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду на період виконання робіт тимчасового характеру згідно строкового трудового договору у ПАТ «Полтавахолод» (Наказ № 152/П від 31.07.2018 року), 15.08.2018 року була звільнена з посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням періоду виконання робіт тимчасового характеру) (Наказ № 166/ П від 15.08.2018 року);
- 03.09.2018 прийнята прибиральником службових приміщень господарського відділу ТОВ «Полтавахіммаш» (Наказ № 50-к від 31.08.2018 року), 21.09.2018 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (Наказ № 34-к від 21.09.2018 року);
- 25.09.2018 прийнята на посаду прибиральника службових приміщень в ТОВ «Аіс Полтава Трейд» (Наказ № 18-к від 24.09.2018 року), 04.01.2019 року була звільнена з посади за згодою сторін, ст. 36 п.1 КЗпП України (Наказ № 1-к від 04.01.2019 року);
- 19.02.2019 прийнята на посаду укладальника-пакувальника І-го розряду в виробничий відділ згідно строкового трудового договору у ПАТ “Полтавахолод” (Наказ № 30/П від 18.02.2019 року)., 05.07.2019 року була звільнена з посади згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (Наказ № 141/П від 05.07.2019 року);
- 09.08.2019 року (Наказ № нт190809 від 09.08.2019 року) по 02.08.2020 року (Наказ № нт 200803 від 03.08.2020 року) одержувала допомогу по безробіттю у Машівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості.
До рішення № 164350006246 від 19.01.2026 відповідачем наданий розрахунок стажу, із якого убачається, що позивачу зараховано 10 місяців 27 днів навчання у вищих/середн. НЗ за період з 01.09.1981 по 27.07.1982, 6 років відпустки по догляду за дітьми у періоди з 25.04.1987 пор 24.04.1990, з 09.11.1995 по 08.11.1998, періоди роботи з 24.03.200 по 16.04.2000, 01.05.2000 по 05.05.2000, 07.06.2000 по 31.12.2000, 22.04.2002 по 31.05.2002, 28.10.2002 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 17.05.2017, 25.05.2017 по 27.08.2017, 28.08.2017 по 24.05.2018, 25.05.2018 по 31.05.20218, 04.06.2018 по 30.06.2018, 02.07.2018 по 15.08.2018, 01.09.2018 по 19.09.2018, 25.09.2018 по 04.01.2019, 19.02.2019 по 30.06.2019, 01.07.2019 по 31.07.2019, 09.08.2019 по 02.09.2019. Всього зараховано 25 р., 0 міс. 5 днів.
Отже, відповідач не зарахував позивачу періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.12.1982, а саме періоди: з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998 (ці періоди зазначені у предметі позову), а інші періоди стажу  з 18.12.1998 по 13.12.1999, з 02.06.2000 по 06.06.2000, з 01.01.2001 по 01.02.2001, з 13.02.2002 по 08.02.2002, з 08.02.2022 по 21.04.2002, з 01.06.2002 по 07.08.2002, з 28.08.2017 по 31.08.2017, з 08.09.2017 по 29.09.2017, з 12.10.2017 по 10.11.2017, з 14.11.2017 по 21.11.2017, з 09.04.2018 по 27.04.2018, з 28.04.2018 по 24.05.2018, з 01.06.2018 по 03.06.2018, з 20.09.2018 по 21.09.2018 - не заявлені у предметі позову.
Суд наголошує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу за вказаний період.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
У рішенні № 164350006246 від 19.01.2026 про відмову у призначенні пенсії позивачу пенсійний орган як на підставу для незарахування певних періодів страхового стажу позивача посилається на те, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 31.12.1982 відсутня печатка на титульній сторінці.
Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство. 
Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу з моменту призначення пенсії.
Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення/перерахунку пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні/перерахунку пенсії.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається саме на роботодавця, то відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача не може бути підставою для не зарахування періодів роботи позивача з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998 до загального страхового стажу позивача. 
Згідно підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.
З урахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998, та як наслідок, для відмови у призначенні пенсії позивачу згідно заяви від 12.01.2026. 
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 164350006246 від 19.01.2026 в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу позивача періодів її роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998 винесене протиправно.
За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Позивач не заявляє позовні вимоги щодо інших періодів, які не зараховані до страхового стажу з 18.12.1998 по 13.12.1999, з 02.06.2000 по 06.06.2000, з 01.01.2001 по 01.02.2001, з 13.02.2002 по 08.02.2002, з 08.02.2022 по 21.04.2002, з 01.06.2002 по 07.08.2002, з 28.08.2017 по 31.08.2017, з 08.09.2017 по 29.09.2017, з 12.10.2017 по 10.11.2017, з 14.11.2017 по 21.11.2017, з 09.04.2018 по 27.04.2018, з 28.04.2018 по 24.05.2018, з 01.06.2018 по 03.06.2018, з 20.09.2018 по 21.09.2018, згідно із розрахунку страхового стажу наданого відповідачем.
Установлена судом протиправність незарахування позивачу страхового стажу в межах предмета позову впливає на правомірність всього оскаржуваного рішення № 164350006246 від 19.01.2026, оскільки у змісті рішення не виокремленні окремі конкретні періоди стажу позивача, які не зараховані позивачу до страхового стажу, і відмова у рішенні відповідача об`єднана спільною єдиною протиправною підставою - "відсутня печатка на титульній сторінці".
Спільна протиправна відмова у рішенні впливає на правомірність всього рішення відповідача, незалежно від предмета позову в частині зобов`язальної частини щодо окремих періодів стажу позивача.
Таким чином, неоскарження позивачем інших періодів не впливає на часткову правомірність рішення відповідача, і таке рішення визнається судом протиправним та скасовується повністю.
На повторному розгляді заяви відповідач повинен зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди її роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998, оскільки судом встановлена протиправність їх незарахування.
Відповідач під час повторного розгляду заяви позивача повинен детально зазначити підстави незарахування кожного періоду, який не оскаржується позивачем у цій справі: 18.12.1998 по 13.12.1999, з 02.06.2000 по 06.06.2000, з 01.01.2001 по 01.02.2001, з 13.02.2002 по 08.02.2002, з 08.02.2022 по 21.04.2002, з 01.06.2002 по 07.08.2002, з 28.08.2017 по 31.08.2017, з 08.09.2017 по 29.09.2017, з 12.10.2017 по 10.11.2017, з 14.11.2017 по 21.11.2017, з 09.04.2018 по 27.04.2018, з 28.04.2018 по 24.05.2018, з 01.06.2018 по 03.06.2018, з 20.09.2018 по 21.09.2018, оскільки суд зазначає, що підстава відмови у рішенні є протиправною, а тому відповідач повинен розглянути повторно заяву з урахуванням висновків суду.
Відтак, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати повністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 164350006246 від 19.01.2026 в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу позивача періодів її роботи, що зазначені в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 31.12.1982 при призначенні пенсії з 12.01.2026; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998 та повторно розглянути заяву позивача 12.01.2026 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Стосовно позовної вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію за віком відповідно до страхового стажу з 12 січня 2026 року, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновку суду, оскільки суд не в праві втручатися у виключну компетенцію Пенсійного фонду та його територіальних органів в питаннях призначення пенсії.
Також суд звертає увагу, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало ГУ ПФУ у Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, а тому з урахуванням скасування вище зазначеного рішення, саме ГУ ПФУ в Харківській області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків даного судового рішення.
Отже, позов підлягає задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судового збору.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1331,2 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96 грн. 
Щодо витрат на правничу допомогу.
Позивач просить задовольнити витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн.
Відповідачем подані заперечення щодо розміру судових витрат.
Під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс на правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи у сумі 20000 грн.
Відповідно до п. 6 розділу 3 договору про надання правничої допомоги № 04/03/26НА від 02.03.2026, за виконання предмету даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №03-20700908/С від 03.03.2026 року.
До позовної заяви адвокатом долучені наступні докази:договір про надання правничої допомоги № 04/03/26НА від 02.03.2026, акт надання послуг, детальний опис робіт та надання послуг адвокатом Нестеренко Н.М. по Договору № 04/03/26НА від 02.03.2026, квитанція до платіжної інструкції №03-20700908/С від 03.03.2026, ордер адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави .
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат .
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 при розгляді справи 200/14113/18-а.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до наданих до позовної заяви документів позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. з адвокатом Нестеренко Наталією Миколаївною.
Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із того, що дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін, при цьому розмір гонорару визначено відповідно до умов договору про надання правової допомоги, співмірний об`єму наданих послуг та значенню справи для позивача.
Суд зазначає, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, від 14.05.2020 у справі № 344/7365/16-а, від 15.09.2021 у справі № 440/4206/19, від 20.09.2022 у справі № 120/4666/21-а.
Отже, заявлена сума витрат на правову допомогу є документально підтвердженою.
У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №420/22020/23, зазначено, що питання, які стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статі 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства вбачається, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, для відшкодування витрат на правничу допомогу докази оплати послуг адвоката не потрібні.
Верховний Суд у постанові у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року зазначив, що адвокат має право на вимогу клієнта видати документ, складений у довільній формі (наприклад, квитанцію або довідку), який підтверджує факт отримання коштів від клієнта.
У постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 560/10132/21 зазначено, що збір доказів для звернення до суду є складовою витрат на правничу допомогу.
Позиція Європейського суду з прав людини щодо витрат на правничу допомогу є послідовною: відшкодуванню підлягають витрати, які є фактичними, необхідними та розумними за своїм розміром (рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180). Це підтверджує правомірність застосованого підходу щодо визначення співмірності витрат на правничу допомогу.
З урахуванням наданих доказів суд визнає, що витрати на правничу допомогу належним чином підтверджені.
Обов`язок суб`єктів владних повноважень утримуватися від дій, які порушують права осіб, включає і обов`язок компенсувати витрати на їхній захист. Це відповідає підходу, закріпленому в пункті 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(81)7, згідно з якими сторона, яка виграла справу, має право на відшкодування розумних витрат.
Суд також враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.
Водночас, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", заява №71660/11, пункт 95).
У справі "Бєлоусов проти України" (заява №4494/07, пункти 115-116) Суд зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними" (див. вищезазначене рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97); Суд зазначає, що вже постановляв у деяких справах, що суми відшкодування судових та інших витрат можуть бути сплачені безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт 158; "Начова та інші проти Болгарії" [ВП], заяви №43577/98 і №43579/98, пункт 175; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180).
Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.
Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що розмір 20000 грн., з урахуванням обставин даного спору не є співмірним із складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг.
Враховуючи об`єм наданих послуг адвокатом, під час надання позивачу правничої допомоги, та з огляду предмет даної справи, суд дійшов висновку, що співмірним із складністю справи та наданою адвокатами правничою допомогою є розмір витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати повністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 164350006246 від 19.01.2026 в частині відмови зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи, згідно із трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.12.1982, при призначенні пенсії з 12.01.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 10.10.1982 по 29.12.1982, з 09.03.1983 по 28.11.1984, з 20.11.1984 по 08.02.1993, з 19.02.1993 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 30.08.1993, з 10.09.1993 по 22.11.1993, з 25.11.1993 по 08.11.1995, з 08.11.1998 по 09.11.1998 та повторно розглянути заяву позивача 12.01.2026 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі судового збору в сумі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні та 96 коп) та витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза